ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.03.2026	Справа № 910/708/25	

За позовом	Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром"	
про	додаткових угод недійсними та про стягнення 89437,00 грн	
Суддя Смирнова Ю.М.
Секретар судового засідання Луцька Ю.М.
Представники учасників справи:
прокурор	Лінер О.М.	
від позивача	не з`явилися	
від відповідача	не з`явилися	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром", в якому просить суд:
- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 25.04.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- визнати недійсною додаткову угоду №5 від 19.10.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- визнати недійсною додаткову угоду №6 від 26.11.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- визнати недійсною додаткову угоду №8 від 25.01.2021 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- визнати недійсною додаткову угоду №7 від 26.02.2021 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" на користь Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області надмірно сплачені грошові кошти в сумі 89437,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані додаткові угоди не відповідають вимогам ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у відповідній редакції, а відтак є підстави для визнання зазначених правочинів недійсними та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 відкрито провадження у справі №910/708/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 11.03.2025, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали.
Підготовче засідання 11.03.2025 відкладено на 01.05.2025, про що позивача та відповідача повідомлено відповідною ухвалою суду.
У поданому 30.04.2025 клопотанні позивач просив проводити підготовче засідання 01.05.2025 без участі його представника.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 зупинено провадження у справі №910/708/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великої Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
23.12.2025 від Решетилівської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що справа №920/19/24 розглянута Великою Палатою Верховного Суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 поновлено провадження у справі №910/708/25; призначено підготовче засідання у справі на 04.02.2026; зобов`язано сторін надати письмові пояснення щодо предмету спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
15.01.2026 від Решетилівської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.01.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2026.
Прокурор у судовому засіданні 04.03.2026 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Позивач та відповідач у судові засідання представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позов відповідач не надав.
Відповідач у судові засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач не надав.
У судовому засіданні 04.03.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, вступну та резолютивну частину якого буде проголошено 04.03.2026 після оголошеної перерви.
У судовому засіданні 04.03.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

За результатами процедури проведення відкритих торгів UA-2019-12-28-000042-с 15.02.2020 між Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" (постачальник) укладено договір №12-GAS-2020 постачання природного газу (договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується забезпечувати поставку природного газу по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - Газове паливо (природний газ) споживачу для його власних потреб (споживання), а споживач зобов`язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього договору (п.1.1).
Умовами цього договору визначено, що поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у 2020 році, в обсязі 230480 куб.м, на загальну суму 982354,00 грн з ПДВ, ціна за спожитий природний газ у 2020 році за 1000 куб.м становить 4262,21 грн без урахування тарифів на його транспортування (п.п.2.1, 4.1 договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє в частині поставок газу до 31.12.2020, а в частині розрахунків до повного їх закінчення (п.10.1 договору).
В подальшому, між сторонами укладено додаткові угоди, якими змінено умови договору, у тому числі неодноразово змінено ціну за одиницю товару.
Так, додатковою угодою №1 від 27.02.2020 до договору з 15.02.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 4262,21 грн на 4688,43 грн, тобто на 10% від ціни, визначеної договором. Зазначену додаткову угоду укладено на підставі листа відповідача від 25.02.2020 №52-GAS-2020, в якому зазначено про зміну (збільшення) ціни газу на ринку України.
Додатковою угодою №2 від 25.03.2020 до договору з 01.03.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 4688,43 грн на 5157,27 грн, тобто на 21% від ціни, визначеної договором та 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №1 від 27.02.2020. Зазначену додаткову угоду укладено на підставі листа відповідача від 25.03.2020 №72-GAS-2020, в якому зазначено про зміну (збільшення) ціни газу на ринку України, що підтверджується довідкою Товарної біржі "Українська енергетична біржа" від 25.03.2020 №25/03-233, в якій зазначено середньозважену ціну природного газу у березні 2020 року за результатами електронних біржових торгів на ТБ "Українська енергетична біржа" станом на 20.03.2020.
Додатковою угодою №3 від 25.04.2020 до договору з 01.04.2020 змінено ціну за 1000 куб.м природного газу з 5157,27 грн на 5673,00 грн, тобто на 33% від ціни, визначеної договором та на 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №2 від 25.03.2020 до договору. Цю додаткову угоду укладено на підставі листа відповідача від 23.04.2020 №82-GAS-2020, в якому вказано про зміну (збільшення) ціни газу на ринку України.
Додатковою угодою №5 від 19.10.2020 до договору з 01.10.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 5673,00 грн на 6240,30 грн, тобто на 46,41% від ціни, визначеної договором та на 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №3 від 25.04.2020 до договору. Зазначену додаткову угоду укладено на підставі листа відповідача від 16.10.2020 №16/10-2 та цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 02.10.2020 №1149/20 про надання інформації про рівень відпускних цін по постачанню природного газу, в якій зазначено рівень цін по постачанню природного газу для установ і організацій, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів на умовах оплати після або протягом періоду постачання природного газу (по факту поставки) згідно з інформацією від регіональних газопостачальних установ ТОВ "Одесагаз-Постачання", ТОВ "Херсонрегіонгаз" та ТОВ "Полтавагаз Збут". У вказаній довідці зазначено, що довідка носить фактографічно-інформаційний характер і не враховує умов договорів та контрактів.
Додатковою угодою №6 від 26.11.2020 до договору з 01.11.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 6240,30 грн на 6864,33 грн, тобто на 61% від ціни, визначеної договором та 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №5 від 19.10.2020 до договору. Сторонами збільшено ціну на природний газ на підставі листа відповідача від 05.11.2020 №16/10-2 та довідки Товарної біржі "Українська енергетична біржа" від 02.11.2020 №02/11-895, в якій зазначено середньозважену ціну природного газу у листопаді за результатами електронних біржових торгів на Товарній біржі "Українська енергетична біржа" станом на 30.10.2020, яка становить 6618,83 грн за 1000 куб.м природного газу, що є меншою за ціну визначену додатковою угодою №6 (6864,33 грн).
Додатковою угодою №7 від 24.12.2020 до договору сторонами продовжено строк дії договору до 31.01.2021 включно.
Додатковою угодою №8 від 25.01.2021 до договору сторонами продовжено строк дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі. Вартість додаткової угоди складає 81130,00 грн, загальна сума договору складає 486820,96 грн, ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.01.2021 становить 7550,76 грн, тобто більше на 77,16% від ціни, визначеної договором та на 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №6 від 26.11.2020 до договору. Сторонами визначено ціну на природний газ на підставі довідки Товарної біржі "Українська енергетична біржа" від 11.01.2021 №11/01-17, в якій вказано середньозважену ціну природного газу у січні 2021 року за результатами електронних біржових торгів на Товарній біржі "Українська енергетична біржа" станом на 04.01.2021.
Додатковою угодою №9 від 28.01.2021 до договору сторонами продовжено строк дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі природного газу на 2021 рік.
Додатковою угодою №7 від 26.02.2021 до договору сторонами погоджено вартість природного газу, що буде постачатися з 01.02.2021 на суму 8305,84 грн за 1000 куб.м, тобто більше на 94,87% від ціни, визначеної договором та на 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №8 від 25.01.2021 до договору. Сторонами збільшено ціну на природний газ на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 10.02.2021 №316/21 про надання інформації про вартість природного газу на європейському хабі NCG (газорозподільчий центр, який знаходиться у Німеччині і є міжнародним майданчиком для торгівлі газом) до кордону України станом на 04.02.2021. У вказаній довідці зазначено, що довідка носить фактографічно-інформаційних характер.
За результатами виконання умов договору відповідач поставив, а Виконавчий Нехворощанської сільської ради прийняв природний газ:
- у лютому 2020 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №33 від 29.02.2020 у кількості 15163 тис.м3 на суму 71090,76 грн;
- у березні 2020 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №7 від 31.03.2020 у кількості 12467 тис.м3 на суму 64295,76 грн;
- у квітні 2020 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №124 від 30.04.2020 у кількості 0,473 тис.м3 на суму 2683,33 грн;
- у листопаді 2020 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №353 від 30.11.2020 у кількості 4,142 тис.м3 на суму 28432,08 грн;
- у грудні 2020 року згідно з рахунком-актом №РА-00000012-12- GAS/12-20 від 23.12.2020 у кількості 8,60000 тис.м3 на суму 59033,24 грн;
- у січні 2021 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №8 від 31.01.2021 у кількості 3,88 тис.м3 на суму 29296,94 грн;
- у лютому 2021 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №122 від 28.02.2021 у кількості 6,24 тис.м3 на суму 51828,42 грн.
Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради оплачено вартість отриманого природного газу на загальну суму 306660,53 грн, що підтверджується наявними в справі копіями платіжних доручень позивача.
Листом від 15.11.2024 №56/3-7192вих24 заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави, у якому просив надати копії документів, що стали підставою для укладення оспорюваних додаткових угод, а також пропонував вжити заходів щодо визнання таких додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів.
Листом від 28.11.2024 №3-18/1/285 Виконавчий комітет Нехворощанської сільської ради надав копії документів щодо договору, укладеного з відповідачем та просив прокуратуру звернутися до суду в інтересах сільської ради.
Листом від 16.01.2025 №56/3-288вих25 перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області повідомив позивача про звернення з відповідним позовом до суду.
Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями прокурора, додаткові угоди до договору не відповідають вимогам ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у відповідній редакції, а відтак є підстави для визнання зазначених правочинів недійсними та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
У свою чергу, відповідач відзиву на позов не надав, доводи прокурора не спростував.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд зазначає про таке.
Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абз.1 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст.203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України).
На момент оприлюднення оголошення (28.12.2019) про проведення відкритих торгів, проведення таких торгів, визначення учасника переможцем та укладання сторонами договору діяв Закон України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015.
Відповідно до п.5 розділу Х Закону у редакції від 19.09.2019 процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону.
Закон від 19.09.2019 введено в дію 19.04.2020.
Договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону (п.6 розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закону у редакції від 19.09.2019).
Метою Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Стаття 3 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.22 Закону "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.
За змістом ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Згідно ст.37 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Суд вважає, що метою регулювання, передбаченого ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015, а саме: закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Так, ст.652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Суд зазначає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для замовника умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги.
Отже, перемога у тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення на 94,87% шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку постачальника.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Оскільки ціна є істотною умовою договору про закупівлю, умовою збільшення ціни за одиницю газу до 10 відсотків є коливання ціни газу на ринку, що відбулось після укладення договору, і таке збільшення здійснюється пропорційно збільшенню ціни газу на ринку.
Сам по собі факт різниці між договірною ціною газу на час укладення договору від ціни газу на ринку не є обставиною, яка зумовлює можливість застосування ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 для приведення ціни договору у відповідність до ціни ринку.
Коливання ціни газу на ринку на час внесення змін до договору має містити документальне підтвердження, яке відображатиме дійсну зміну ціни газу після укладення договору на час внесення змін.
Як вже вказувалося судом, додатковою угодою №1 від 27.02.2020 до договору з 15.02.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 4262,21 грн на 4688,43 грн, тобто на 10% від ціни, визначеної договором. Зазначену додаткову угоду укладено на підставі листа відповідача від 25.02.2020 №52-GAS-2020, в якому зазначено про зміну (збільшення) ціни газу на ринку України. Будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували даний факт в матеріалах справи відсутні.
Крім того, додатковою угодою №2 від 25.03.2020 до договору з 01.03.2020 змінено вартість за 1000 куб.м природного газу з 4688,43 грн на 5157,27 грн, тобто на 21% від ціни, визначеної договором та 10% від ціни, визначеної додатковою угодою №1 від 27.02.2020. Зазначену додаткову угоду підписано на підставі листа відповідача від 25.03.2020 №72-GAS-2020, в якому зазначено про зміну (збільшення) ціни газу на ринку України, що підтверджується довідкою Товарної біржі "Українська енергетична біржа" від 25.03.2020 №25/03-233, в якій зазначено середньозважену ціну природного газу у березні 2020 року за результатами електронних біржових торгів на ТБ "Українська енергетична біржа" станом на 20.03.2020.
При цьому, у вказаній довідці зафіксована тільки ціна на газ станом на 20.03.2020 за результатами електронних біржових торгів на ТБ "Українська енергетична біржа", водночас, ця довідка не відображає динаміку таких цін, яка б засвідчувала коливання ціни газу на ринку, що є відповідно є підставою для зміни умов договору в частині ціни товару.
Верховний Суд у постанові від 04.08.2021 у справі №912/994/20 висловив правову позицію щодо того, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч.4 ст.36 цього Закону. Визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Втім, позовна вимога про стягнення коштів з відповідача, може бути розглянута судом як вимога про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину. Для з`ясування наявності підстав для стягнення коштів з відповідача, суд має визначити, чи є оскаржувані додаткові угоди нікчемними.
Отже, із врахуванням допущених сторонами при укладенні додаткових угод №1 від 27.02.2020 та №2 від 25.03.2020 до договору порушень, зазначені додаткові угоди (в частині збільшення ціни за одиницю товару) є нікчемними в силу положень ч.1 ст.37 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 25.12.2015 як такі, що укладені з порушенням вимог ч.4 ст.36 цього Закону, внаслідок чого визнання їх недійсними не вимагається.
Щодо додаткових угод №№3, 5, 6, 7 від 26.02.2021, № 8 до договору, то суд зазначає, що листи відповідача, довідки Товарної біржі "Українська енергетична біржа" та цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, які слугували підставою для укладення додаткових угод до договору №12-GAS-2020 від 15.02.2020 та відповідно збільшення ціни на товар, не містять відомостей щодо динаміки цін на природний газ, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку, у зв`язку з чим зазначені документи не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 19.09.2019, яка набрала законної сили 19.04.2020.
Оскільки перелічені додаткові угоди №№3, 5, 6, 7, 8 укладені після вступу в дію нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі" від 2019 року, то до вказаних правовідносин необхідно застосовувати ст.41 вказаного Закону.
Частиною 1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").
У постанові від 21.11.2025 по справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Законом не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виходила з того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку, Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального України. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 Господарського процесуального України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Також, у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду вказує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, у тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, суд дійшов висновку, що надані відповідачем документи, в т.ч. цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не містять доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням дії попередньої угоди, а лише зазначають вартість природного газу на одну дату, а дії сторін щодо підвищення ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі".
Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції, оскільки, якщо виходити з тлумачення сторонами п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових угод, то ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.
Таким чином, додаткові угоди №1 від 27.02.2020, №2 від 25.03.2020, №3 від 25.04.2020, №5 від 19.10.2020, №6 від 26.11.2020, №8 від 25.01.2021 та №7 від 26.02.2021 до договору №12-GAS-2020 від 15.02.2020, якими ціну за 1000 куб.м збільшено на 94,87% від ціни визначеної договором, укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", в цілому вказують на каскадне підняття постачальником ціни, що свідчить про порушення принципів максимальної економії, ефективності та пропорційності, що передбачені ч.1 ст5 Закону України "Про публічні закупівлі", підлягають визнанню недійсними.
Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Відтак і поставка товару, і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки додаткові угоди до договору є недійсними та не породжують правових наслідків, ціна за 1000 куб.м природного газу, що має застосовуватися при взаєморозрахунках між сторонами за договором, складає 4262,21 грн з ПДВ.
За результатами виконання умов договору відповідач поставив, а позивач отримав 50965 тис.куб.м газу, а отже вартість такого товару становить 217223,53 грн.
Однак позивач за вказаний обсяг спожитого природного газу сплатив відповідачу 306660,53 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 89437,00 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач в силу приписів ст.ст.216, 1212 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути їх потерпілій стороні, якою у даному випадку є держава, на захист інтересів якої прокурором подано позов.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги прокуратури є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Частиною 2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частин 3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Частиною 1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Як встановлено судом, прокурором проінформовано позивача про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору та, серед іншого, витребувано інформацію про вжиті заходи щодо стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів внаслідок укладення додаткових угод до договору та повідомлено позивача про звернення до суду з відповідним позовом.
За таких обставин, суд вважає, що прокурором дотримано визначений ст.23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради.
Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 25.04.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
3. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 19.10.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
4. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 26.11.2020 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
5. Визнати недійсною додаткову угоду №8 від 25.01.2021 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
6. Визнати недійсною додаткову угоду №7 від 26.02.2021 до договору постачання природного газу №12-GAS-2020 від 15.02.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" та Виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" (01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63, ідентифікаційний код 41334204) на користь Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області (39354, Полтавська обл., Полтавський р-н, село Нехвороща, вул.Миру, будинок 3, ідентифікаційний код 04382613) надмірно сплачені грошові кошти в сумі 89437 (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять сім) грн 00 коп.
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгазпром" (01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63, ідентифікаційний код 41334204) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 7, ідентифікаційний код 02910060) витрати по сплаті судового збору на суму 18168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 25.03.2025

Суддя Ю.М.Смирнова