Справа № 306/1438/25
Провадження № 3/306/2/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Свалява

Суддя Свалявського районного суду Закарпатської області Жиганська Н.М., за участі секретаря судових засідань Мігалко Е.А., прокурора Гецко В.Ю., особи щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , адвоката Белла Т.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 справу про адміністративне правопорушення за матеріалами сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росош, Свалявського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 працюючого в КНП "Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. Новака" у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу № 281 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.07.2025 року, складеного начальником 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань Національної поліції України Гулий Родіон Анатолійович, порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", зокрема:
Будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією згідно підпункту "г" пункту 2 частини 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" як суб`єкт декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування в порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Зазначає, що наказом головного лікаря ОЦМСЕ від 19 листопада 2010 року № 50 ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря-хірурга обласної контрольної МСЕК.
Наказом голови комісії з припинення (реорганізації) від 22 січня 2025 року № 08-к ОСОБА_1 голову Мукачівської районної МСЕК з 23.01.2025 року звільнено з посади за власним бажанням і він повинен був подати декларацію протягом 30 днів з моменту звільнення, тобто до 22.02.2025 року, а подав таку 16.05.2025 року о 21:40 годині
Поважні причин щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відсутні.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що винуватим у вчиненні правопорушення себе не вважає, поскільки про те, що після звільнення необхідно подавати дві декларації він не був освідомлений (поінформований). Подаючи декларацію 22.03.2025 року (яка за часом була після його звільнення) вважав, що виконав обов`язок щодо обов`язкового декларування доходів.
Натомість, у травні (15 травня 2025 року) від колег дізнався про те, що треба було подавати окремо декларацію "Після звільнення" і зателефонував на гарячу лінію НАЗК.
За рекомендаціями контакт Центру НАЗК та юристів, йому було рекомендовано подати таку декларацію хоча із запізненням, що він і зробив 16 травня 2025 року.
Просить провадження у справі закрити з цих підстав.
Представник адвокат Белла Т.А. в у судовому засіданні просить закрити провадження у справі, посилаючись на те, що Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму роз`ясненні від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Прокурор Гецко В.Ю. в судовому засіданні вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП та просить визнати його винуватим у вчиненні вказаного правопорушення та призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції вказаної статті.
Відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.п.1 п. 5 розділу ІІ порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №959/29088) в редакції від 12.12.2019, декларація після звільнення це декларація, яку подається відповідно до частини другої статті 45 Закону, тобто особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями..
Згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями 16.05.2024 о 21 год. 40 хв., тобто несвоєчасно.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка дост. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Відтак, вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларацій особою, уповноваженою на виконання функцій держави слід враховувати:
- об`єктивну сторону складу цього адміністративного правопорушення, яка полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, Отже, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом;
- додаткову ознаку об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2ст.172-6 КУпАП- несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;
- суб`єктивну сторону цього правопорушення, яка характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, настає за умови, що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і має прямий або непрямий умисел спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання відповідної декларації, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.
Як передбачено в ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).
Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначила про те, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченогост. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що складаючи протокол відносно ОСОБА_1 начальник 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Ю.Пузяк діяв в межах наданих йому Законом повноважень, поскільки наявність обставин несвоєчасного подання декларації та відсутність поважних причин є підставою для складання протоколу і лише суд наділений правом оцінити суб`єктивну сторону правопорушення та оцінити наявність суперечностей в дії законодавчих актів а також перевірити доведеність вини особи поза розумним сумнівом.
В постанові від 10 вересня 2019 року в справі № 200/18903/17 Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в т.ч. зауважив, що "згідно з ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. 1, підпунктах "а" і "в" п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Згідно з положеннями ст. 48 цього Закону НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається самим НАЗК.
Згідно з Роз`ясненням щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженим рішенням НАЗК від 11 серпня 2016 року № 3, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду.
Порядком перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», затвердженим рішенням НАЗК від 6 вересня 2016 року № 19, визначено, що припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, є день видачі трудової книжки суб`єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.
Статтею 49 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.
НАЗК перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону.
Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 України «Про запобігання корупції».
Стороною обвинувачення не надано достовірних і переконливих доказів того, що обвинувачений знав про обов`язок подати декларацію, передбачену ч. 2 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції» саме в день звільнення, або перед звільненням чи в день звільнення був повідомлений державним органом, в якому він працював, про необхідність подання декларації при звільненні, або отримував повідомлення НАЗК про факт неподання декларації.
Сам обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції заперечував умисел на вчинення правопорушення. Стверджував, що … йому не роз`яснювали положень ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» і рішень НАЗК щодо обов`язку та строку подання декларації при звільненні, а тому він її не подавав.
Водночас усі зазначені докази свідчать лише про обізнаність обвинуваченого щодо необхідності подання щорічної декларації за 2016 рік .... Проте жоден із наведених доказів не містить даних про обізнаність обвинуваченого в обов`язковості подання окремої декларації при звільненні … та про умисне неподання ним такої декларації.
Більше того, з матеріалів провадження видно, що обвинувачений подав декларацію, передбачену ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», того ж дня, коли дізнався про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.
Витяг з наказу № 76 о/с від 1 березня 2017 року про звільнення з 6 березня 2017 року за власним бажанням не містить даних про інформування обвинуваченого щодо обов`язку подання декларації у зв`язку зі звільненням. 
Зазначене спростовує позицію прокурора щодо наявності у особи умислу на неподання декларації, яку він подав після повідомлення про підозру."
Тобто, ВС у наведеній справі зауважив, що в такій категорії справ установленню підлягає факт роз`яснення положень ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» і рішень НАЗК щодо обов`язку та строку подання декларації при звільненні, особі, якій інкримінується факт несвоєчасного подання та факт умисного неподання нею такої декларації
Отже, ВС зауважив, що таке інформування щодо обов`язку подання декларації у зв`язку зі звільненням має бути учинене у період видачі наказу про звільнення.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був поінформований про необхідність подання окремої декларації при звільненні. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 самостійно виявив факт несвоєчасного подання ним декларації, звернувся до колцентру НАЗК з цього приводу та самостійно усунув порушення до його виявлення відповідними органами. 
Тобто, будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.
Отже, ОСОБА_1 , формально не своєчасно подавши декларацію, не мав наміру приховати свої доходи за 23 дня 2025 року та, не мав інших корисливих мотивів.
З огляду на вказане, суд вважає, що позиція ОСОБА_1 про відсутність в його діях умислу на порушення вимог фінансового контролю є не спростованою.
Суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Необхідно також зазначити, що судова практика у вказаній категорії справ, навіть у Закарпатській області не є однаковою.
Зокрема, в більшості суди займають позицію щодо необхідності доведення наявності умислу в діях особи, що зокрема підтверджується висновками Закарпатського апеляційного суду у справах 308/11919/21, 307/2155/21, 308/1875/18, 309/3646/25 та інших.
Зазначене також вказує на наявність обгрунтованого сумніву у тому, що особа має нести відповідальність за ст. 172-6 ч.1 КУпАП у випадку відсутності умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації.
У даній справі має місце добросовісна помилка щодо порядку подачі декларації при звільненні, поскільки подаючи декларацію 22.03.2025 року ОСОБА_1 вважав виконаним свій обов`язок подання декларації (звільнився 22.01.2025 року), порушення виявив самостійно та негайно усунув таке (зокрема до виявлення його відповідними правохоронними органами). 
Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації, суд доходить висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.
У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу; ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вина гр. ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі ст. 62 Конституції України, керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.280,283-285 КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СУДДЯ СВАЛЯВСЬКОГО
РАЙОННОГО СУДУ
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ Н.М.Жиганська