Єдиний унікальний номер 205/15393/25
Номер провадження2/205/1871/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року
Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу №205/15393/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:
10.10.2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що 16 червня 2021 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) укладено Заяву-договір №1882417-208 про надання споживчого кредиту (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. п. 1.1.1. Загальна сума кредиту: 25 490, 70 грн.; п. п. 1.2. Строк кредиту: 48 місяців; п. п. 1.3. Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; п. п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 4,9 % щомісячно. Відповідно до п.п. 1.5. Кредитного договору відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.п. 1.1.1. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби у сумі 25 490, 70 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до п. 2.8. Кредитного договору відповідач просив надати кредит, згідно інформації, наведеної в Заяві-договорі та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Відповідач підтвердив, що дана Заява-Договір є невід`ємною частиною Договору (п. 3.1.4. та п. 2.8. Кредитного договору). Згідно з п. 2.4. Кредитного договору Відповідач підтверджує, що на момент укладання Заяви-Договору попередньо ознайомлений з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі з вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згоден. Відповідно до п. 3.3.5. при несплаті заборгованості за Кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений Договором термін, Банк нараховує, а Клієнт сплачує Банку штраф у розмірі 300 грн. який нараховується на сьомий день виходу на прострочку. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі. Згідно з 4.14. Кредитного договору Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до повного виконання Клієнтом і Банком своїх зобов`язань за нею. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. У подальшому відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними. Станом на 01.05.2025, заборгованість за Заявою – договором №1882417-208 про надання кредиту від 16 червня 2021 року, становить 38 600,74 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 2 011,98 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) – 0,04 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 36 588,72 грн.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у сумі 38 600,74 грн.
Ухвалою судді від 15.10.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
У позові представник позивача Попов Є.В. просив розгляд справи проводити без його участі.
Від відповідача ОСОБА_1 о. надійшла заява, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, задовольнити позовні вимоги частково в частині тіла кредиту, врахувати, що він є інвалідом війни другої групи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 16.06.2021 року ОСОБА_1 підписав в АТ «Таскомбанк» заяву-договір про надання споживчого кредиту № 1882417-208, у якій просив надати йому кредит в розмірі 25 490,70 грн. (24 300 грн. без комісії за надання кредиту) на 48 місяців під 0,01 % річних та зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно.
Відповідач у своїй письмовій заяві не заперечував, що отримав кредит.
Відповідно до позову заборгованість відповідача за кредитом становить 38 600,74 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) – 2 011,98 грн.; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) – 0,04 грн.; заборгованість за комісією (в т.ч. простроченій) – 36 588,72 грн.
На підтвердження заборгованості позивачем надано виписку по особовим рахунка кредитного договору № 1882417-208 за період з 16.06.2021 року по 01.05.2025 року, однак, виписка починається з 11.11.2021 року.
12.06.2025 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту в розмірі тіла кредиту 2 011,98 грн., відсотків 0,04 грн., комісії 37 837,76 грн.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 2 011,98 грн., та відсотків 0,04 грн., суд виходить з такого.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Оскільки відповідач підписав Кредитний договір та визнав тіло кредиту, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 011,98 грн. 
Підписуючи Кредитний договір, сторони погодили проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, відповідач не визнав відсотки, однак, їх контррозрахунок суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 0,04 грн.
Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 36 588,72 грн., суд виходить з такого.
Як було встановлено судом, у Кредитному договорі сторони погодили сплату відповідачем комісії за обслуговування кредиту 4,9% щомісячно. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача з запитом щодо надання такої інформації.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 року по справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07.06.2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22).
Суд звертає увагу, що пунктом 1.4. Кредитного договору відповідачу встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4,9% щомісячно.
При цьому, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які фінансовою установою встановлена комісія за управління та обслуговування кредиту, не надано й розрахунку заборгованості за обслуговування кредиту.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, вимога позивача про сплату відповідачем комісії за обслуговування кредиту є нікчемною в силу закону та в даному випадку не підлягає стягненню з відповідача.
Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеної вимоги процесуального закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 126,26 грн. (2012,02 * 2422,40/38600,74). Відповідач у письмовій заяві просив суд врахувати, що він має інвалідність другої групи. Проте, Законом України «Про судовий збір» особи з інвалідністю звільненні від сплати судового збору за звернення до суду в усіх інстанціях, а не компенсації понесених іншою стороною спору витрат зі сплати судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 553, 554, 625, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», 01032, місто Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, ідентифікаційний код: 09806443, заборгованість за Заявою-договором №1882417-208 від 16.06.2021 року в розмірі 2 012,02 грн., яка складається з:
-2 011,98 грн. заборгованості за тілом кредиту;
-0,04 грн. заборгованості за процентамикам.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 126,26 грн.
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Н.Г.Остапенко