П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м. Київ

Справа №752/10819/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/5641/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Невідомої Т.О.,
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Данілової Т.М. 22 липня 2025 року в м. Київ, 
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 

В С Т А Н О В И В

У квітні 2025 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 226618,29 грн, а також 3399,27 грн судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». 
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року позов КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16400 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2443,60 грн, три відсотка річних у розмірі 614,66 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17502,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2607,93 грн та три відсотки річних у розмірі 651,68 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 63013,27 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 9392,98 грн та три відсотки річних у розмірі 2364,25 грн, за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 44839,99 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 5372,61 грн, три відсотка річних у розмірі 1312,07 грн, пеня у розмірі 1596,35 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 46245,84 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6270,77 грн, три відсотка річних у розмірі 1528, 57 грн та пеня у розмірі 1859,75 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1034,03 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1474,02 грн, з плати за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 93,06 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в рівних частинах 3 399,27 грн судового збору.
Рішення мотивоване тим, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як користувачам квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодилася із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , її представником - адвокатом Герасимовою Т.І. подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи та надано неправильну оцінку доказам всупереч фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак не є її власником, не проживає там, та відповідно не споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго» за вказаною адресою.
Посилається на те, що наразі в квартирі зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_3 (сестра відповідачів) з родиною в той час як ОСОБА_1 починаючи з травня 2020 року проживає за адресою АДРЕСА_3 , хоч і досі зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Окрім цього, особистий рахунок оформлений на ОСОБА_3 , оскільки саме вона є безпосереднім споживачем житлово-комунальних послуг.
Звертає увагу, що ОСОБА_3 у зв'язку із тимчасовим виїздом закордон не мала можливості оплатити борг за спожиті ними житлово-комунальні послуги, тому попросила ОСОБА_1 здійснити декілька платежів.
Крім того, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ще шестеро осіб, однак КП «Київтеплоенерго» всупереч фактичним обставинам заявило позовні вимоги тільки до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вважає, що оскільки відповідачі фактично не проживала в квартирі АДРЕСА_1 вони не є споживачами житлово-комунальних послуг та відповідно не є належними відповідачами в рамках даної справи.
Вказує, що датою звернення КП «Київтеплоенерго» із позовною заявою є 01 травня 2025 року, відтак наявні підстави вважати, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо частини заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
В судовому засіданні представник позивача КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Кононенко І.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат (а.с. 29).
Отже, позивач прийняв право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).
Нарахування за спожиті відповідачами послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Відповідно до розрахунків заборгованості у відповідачів наявна заборгованість: 
- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16400 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2443,60 грн, три відсотка річних у розмірі 614,66 грн, 
- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17502,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2607,93 грн та три відсотки річних у розмірі 651,68 грн,
- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 63013,27 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 9392,98 грн та три відсотки річних у розмірі 2364,25 грн, 
- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 44 839,99 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 5372,61 грн, три відсотка річних у розмірі 1312,07 грн, пеня у розмірі 1596,35 грн, 
- за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 46245,84 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6270,77 грн, три відсотка річних у розмірі 1 528,57 грн та пеня у розмірі 1859,75 грн,
- з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1034,03 грн, 
- з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1474,02 грн, 
- з плати за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 93,06 грн (а.с. 6-18).
Також було додано корінці наряду для проведення включення жилого будинку по АДРЕСА_1 та корінці наряду для відключення щодо того ж будинку, довідки про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ (а.с. 19-27).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порядку визначеному ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь кого з них окремо.
Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15 (провадження № 14-333цс18) зазначено, що оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана квартира під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водо-постачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. 
Наявність правовідносин між сторонами за договорами тепло- та водо-постачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого тепло- та водо-постачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Даних про те, що відповідачі від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку відмовлявся матеріали справи не містять. 
Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачі своєчасно вносилась плата за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до розрахунків заборгованості загальна сума боргу складає 226618,29 грн, що включає основну суму боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення зобов`язання.
Досліджуючи доводи скаржника щодо факту її не проживання у спірній квартирі, судова колегія виходить з наступного.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України.
Аналіз наведеного положення закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.
Колегія суддів зауважує, що відповідачами не було надано доказів на підтвердження того, що в спірний період (з 01 липня 2015 року по 31 березня 2025 року) вони не були споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Не було надано доказів звернення відповідачів до КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з письмовою заявою щодо звільнення їх від оплати вартості житлово-комунальних послуг в зв`язку з не проживанням в квартирі.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго» за вказаною адресою є безпідставними.
Колегія суддів не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги нові докази, а саме копії акту про встановлення факту проживання громадянина (-ки) від 16 серпня 2025 року та довідки № 9 від 15 серпня 2024 року виданої ОСББ «Новодарницьке», оскільки в силу положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому на стадії апеляційного розгляду не можуть бути враховані.
Помилковими є доводи про те, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки положеннями ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ще шестеро осіб, а позовні вимоги пред`явлені тільки до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє оскільки, як вже вказано вище всі зареєстровані особи несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а в порядку ч. 1 ст. 544 ЦК України позивач має право пред`явити вимогу до будь кого з них. До того ж разі виконання зобов`язання одним із солідарних боржників до нього переходить право на зворотну вимогу до інших.
Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульоване зі словом "лише", вказує на необхідність здійснення відповідної заяви в суді першої інстанції, а також відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться судом відповідно до статті 128 ЦПК України, згідно з п.3 ч.1 якої днем вручення судової повістки є відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі повідомлялися судом першої інстанції про розгляд справи у встановленому законодавством порядку шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви на адресу зареєстрованого місця проживання, проте поштові відправлення було повернуто на адресу суду неврученим із зазначенням причини повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 39-40).
Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи, а суд першої інстанції виконав обов`язок щодо їх повідомлення.
Враховуючи викладене, за відсутності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування строків позовної давності, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості, а суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Т.О. Невідома

Повний текст постанови складений 24 квітня 2026 року.