З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2026 р.       Справа № 596/1608/25
Провадження № 2/596/172/2026
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого Лисюк І.О. 
за участю секретаря Туткалюк В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області в смт. Гусятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" в інтересах якого діє представник - адвокат Дідух Євген Олександрович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" - адвокат Дідух Є.О. звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з Відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , заборгованість загальною сумою 28210,28 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3699,96 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 19700,37 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ 'УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ' 4809,948 грн.; Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.; В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = №і * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ". Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір №4353825 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в сумі 3700 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , яку відповідачем вказано особисто під час укладення Договору.
25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 25/11/2024 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4564246. Загальна сума заборгованості за договором №4353825 від 02.02.2024 року становить 28210,28 грн, з яких: 3699,96 грн заборгованість за тілом кредиту, 19700,37 грн заборгованість за відсотками та 4809,948 грн заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 52 календарних дні. Оскільки умови договору відповідачем не виконані, представник позивача просить стягнути з відповідача загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаним договором.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2025 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Учасникам справи роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до приписів ЦПК України. Витребувано в АТ КБ «Приватбанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю.
Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви від 13.01.2026 року поданої через систему «Електронний суд» представник позивача просить проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
13 січня 2026 року на адресу суду надійшли витребувані документи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.
Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 02.02.2024 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи уклали електронний договір №4353825 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір підписний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 82597.
Згідно п. 1.2 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки. Сума кредиту 3700 грн.
Строк кредитування 350 днів. Періодичність платежів зі сплати кожні 25 днів. ( п. 1.3. Договору)
Тип процентної ставки фіксована (п. 1 4. Договору). Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору, (п. 1.4.1).
Згідно п. 1.6.1, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 36075 грн.
Як вбачається з додатку №1 до договору №4353825 від 02.02.2024, який є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, остання дата 17.01.2025 та загальну вартість кредиту 37462,21 грн реальна річна процентна ставка 150 609,09%.
В матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який також підписано електронним підписом ОСОБА_1 в якому зазначено такі ж умови як у кредитному договорі.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 3700 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що стверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 02.01.2026 року №20.1.0.0.0/7-260101/7993-БТ.
На виконання ухвали суду від 18.12.2025, АТ ПриватБанк надало відповідь, згідно якої встановлено, що банківська картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 , на яку здійснено переказ коштів 02.02.2024 у розмірі 3700 грн.
25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №25/11/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 25250,33 грн, з яких: 3699,96 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19700,37 грн - сума заборгованості за відсотками; 1850 грн штрафні санкції/неустойка.
Згідно наданого позивачем розрахунку, встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 26.11.2024 по 16.01.2025 (52 календарних днів) здійснено донарахування процентів за процентною ставкою 2,5 %, у сумі 4810 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості 3699,96грн*2,5%=92,499грн*52 календарних дні = 4809,948 грн), тому сума нарахованих відсотків позивачем за 52 календарних днів становить 4810 грн. 
Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Судом встановлено, що 02.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №4353825 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3700 грн строком на 350 днів.
Вказані кошти були перераховані на рахунок позивача, що підтверджується відповіддю АТ «ПриватБанк» за від 02.01.2026 року №20.1.0.0.0/7-260101/7993-БТ.
Обраховуючи суму відсотків, суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Отже для договорів, укладених до 24.12.2023 ставка має бути:
- з 24.12.2023 - не більше 2,5%,
- з 22.04.2024 - не більше 1,5%;
- з 20.08.2024 - не більше 1%, а для договорів укладених після 24.12.2023 ставка має бути у розмірі 1%.
Договір №4353825 укладений 02.02.2024, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у порядку передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі не більшому, ніж 1%.
З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий представником позивача розрахунок заборгованості та наводить свій розрахунок, з урахуванням обмеження максимального розміру денної процентної ставки до 1%.
Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за період з 02.02.2024 по 16.01.2025 становить 12950 грн, що розраховується наступним чином (3699,96/100*1%) * 350 (строк кредитування).
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 12950 грн.
Відповідач ОСОБА_1 не спростував належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довів факту виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту та відсотків.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 16650 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 3699,96 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 12950 грн.
Щодо позовних вимог в частині нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Отже нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому ч. 10 ст. 265 ЦПК України є правом суду.
Суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України).
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог).
Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується.
Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.
Відтак, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, а тому у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України.
Щодо стягнення судових суд зазначає наступне.
Позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
У позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси ТОВ «Українські фінансові операції» представляв адвокат Дідух Є.О., на підставі Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024.
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що вартість послуг виконавця визначається у Актах наданих послуг по домовленості.
20.07.2025 між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Є.О. підписано Акт приймання-передачі наданих послуг №4353825 до Договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року. Вказаним актом визначено, що вартість наданих послуг про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 становить 10 000 грн.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання ТОВ «Українські фінансові операції» послуг адвоката з надання правової допомоги. Зокрема, адвокатом подано до суду позовну заяву та додатково надіслано розрахунок заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції».
Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому заяв про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.
Отож, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 429,72 грн. (16650 * 2422,40 : 28210,28) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5902 грн (16650 * 10000 : 28210,28), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись статтями ст. 4, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" (ЄДРПОУ 40966896, адреса: Україна, 03045, місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, ел. пошта ufc75334@gmail.com) в інтересах якого діє представник - адвокат Дідух Євген Олександрович (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" (ЄДРПОУ 40966896, адреса: Україна, 03045, місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2 заборгованість за кредитним договором № 4353825 від 02.02.2024 в розмірі 16650 грн, яка складається із: прострочена заборгованість за кредитом 3699,96 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 12950 грн.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" (ЄДРПОУ 40966896, адреса: Україна, 03045, місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2 сплачений судовий збір в сумі 1 429,72 грн.грн. та 5902 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Копію рішення суду направити сторонам у справі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 18.03.2026.

Суддя Гусятинського районного суду   
Тернопільської області         Ірина ЛИСЮК