Справа № 149/3213/23
Провадження № 22-ц/801/539/2026
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 березня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лихогляд Тетяни Вячеславівни 
на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Олійника І.В.
у справі №149/3212/23
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про відшкодування матеріальної шкоди, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася у міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником двох кімнат у спальному корпусі ТОВ «Санаторій «Поділля»», які після проведеного ремонту були об`єднані в один двокімнатний номер. Відповідач є власником кімнати, що знаходиться поверхом вище у цьому ж спальному корпусі. Внаслідок витікання води зі сталевого радіатора системи опалення у кімнаті відповідача 02.07.2023 року, її кімнати було затоплено, пошкоджено оздоблення стін, меблі, завдано шкоду майну, яку вона попередньо оцінила у 200 000 грн, які просила стягнути з відповідача.
Крім того просила стягнути з відповідача витрати на виготовлення фотографій – 140 грн, на правничу допомогу – 10 000 грн та судові витрати – 2 001,40 грн.
Згідно із заявою про зменшення позовних вимог (т. 1, а.с 196) позивач просила стягнути із відповідача на ї користь 187 340 грн 94 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення кімнат № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 спального корпусу № 3 ТОВ «Санаторій Поділля», що складають 4/1000 частин спільного корпусу, який знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати, а саме: 1873,41 грн сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви, 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 10 904 грн 88 коп. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Повернути позивачу ОСОБА_2 127 грн 99 коп. переплаченого судового збору. 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок затоплення кімнати № 611 та № 612, що складають 4/1000 частки спального корпусу ТОВ «Санаторій Поділля», який знаходиться по вул. Курортній, 10 "В", у м. Хмільник Вінницької області, в розмірі 187 200 (сто вісімдесят сім тисяч двісті) грн 94 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати в розмірі 22 918,29 грн., з яких: за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 904 грн 88 коп.; на виготовленню фотографій – 140 грн; на професійну правничу допомогу – 10 000 грн; по сплаті судового збору – 1 873,41 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача - адвокат Лихогляд Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про відмову в задоволенні вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що площа кімнат позивача є більшою за площу кімнати відповідача, а тому різниця у площі свідчить про розташування над затопленою кімнатою кімнати інших (третіх) осіб.
Крім того, звертає увагу на лист ТОВ «Санаторій Поділля» про те, що окремі документи , які б підтверджували нумерацію кімнат спального корпусу № 3 та їх приналежність окремим власникам відсутні. 
Вказує, що акт  затоплення, який наданий позивачем не відповідає вимогам п. 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у якому визначено, що присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони і з боку винної сторони є обов`язковим. Натомість позивач при складанні такого акту не була присутньою, й так само не було винної сторони. 
Крім того, наявний акт ніким не затверджений, як того вимагають Правила, він складений 17.08.2023, хоча подія сталася 02.07.2023, у ньому не зазначено адресу, поверх, заподіяну шкоду.
Із відповіді ТОВ «Санаторій Поділля» встановлено, що планові та профілактичні роботи системи теплопостачання проводяться перед початком опалювального сезону та після, і відомості про пошкодження чи аварії системи відсутні, тому можна вважати, що система теплопостачання відповідача була у належному стані, що унеможливлює нанесення шкоди внаслідок несправності такої. 
Відповідач вважає, що шкоду завдано не з її вини і підстав для стягнення з неї відповідної суми на її відшкодування немає.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу суду представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 19 лютого 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні представники відповідача: адвокат Лихогляд Т.В. і адвокат Дідиченко О.О. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. 
Представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 4/1000 частки у спальному корпусі по АДРЕСА_1 . Ця частка складається з: коридору 651 площею 2,5 кв. м., кімнати 652 – 11,1 кв. м., санвузла 653 – 2,4 кв. м., балкону – 1,3 кв. м., санвузла 654 – 2,6 кв. м., кімнати 655 – 11,2 кв. м., коридору 656 – 2,2 кв. м., балкону – 1,3 кв. м., а всього загальною площею – 34,6 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .
Договором купівлі-продажу від 05.07.2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 3/1000 частки у спальному корпусі по АДРЕСА_1 . Ця частка складається з: коридору 789 площею 2,3 кв. м., кімнати 790 – 11,0 кв. м., балкону – 1,3 кв. м., санвузла 791 – 2,1 кв. м., санвузла 792 - 2,1 кв. м., кімнати 793 – 2,1 кв. м., кімнати 793 - 10,7 кв. м., балкону – 1,3 кв. м., коридору 794 – 2,2 кв. м., а всього загальною площею – 33,0 кв. м. 
Актом про затоплення, складеним комісією у складі: голови - заступника директора по управлінню персоналом ОСОБА_4 , членів комісії: організатора постачання ОСОБА_5 , сестри-господарки ОСОБА_6 , оператора котельні – ОСОБА_7 , встановлено, що 02.07.2023 у будівлі, що належить ТОВ «Санаторій «Поділля»», у кімнаті № 712 спального корпусу № 3, яка належить ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 05.07.2012, стався витік води зі сталевого радіатора системи опалення, яка належить власниці кімнати. У результаті чого відбулося затоплення кімнати № 612 спального корпусу № 3, яка належить ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2012 .
На фото, зроблених в цей день, зафіксовані наслідки пошкодження стін, стелі, меблів. Так само зафіксовано металевий радіатор системи опалення зі слідами витікання води.
Відповідно до листа № 14 від 18.01.2024 ТОВ «Санаторій «Поділля»» повідомило суд, що кімнати № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 належать ОСОБА_2 , кімната № НОМЕР_3 ОСОБА_1 . Останній капітальний ремонт у спальному корпусі № 3 по вул. Курортній, 10 В у м. Хмільник, у тому числі систем водопостачання та водовідведення було проведено у 2011-2013 роках під час відбудови корпусу після пожежі, яка сталася у 2011 році. Ремонт та заміну радіаторів теплопостачання, систем водопостачання та водовідведення кожен власник здійснював самостійно на власний розсуд. Опалення приміщень на території ТОВ «Санаторій «Поділля»» здійснюється через власне централізоване теплопостачання. Планові та профілактичні роботи системи теплопостачання проводяться перед початком та після завершення опалювального сезону шляхом обстеження тепломережі технічною службою підприємства, акти про такі обстеження не складаються. У межах приміщень, які на праві власності належать товариству не було встановлено фактів та ознак, які б свідчили про несправність системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання.
Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/2143-БТ від 02.04.2025 причину залиття в липні 2023 року кімнат № 611 та № 612 спального корпусу № 3 ТОВ «Санаторій «Поділля»», яка зазначена в акті затоплення підтвердити та встановити не вбачається за можливе. Виявлені пошкодження оздоблення, що утворилися у кімнатах №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , за своїми властивостями та наслідками притаманні залиттю холодною водою. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт необхідних для усунення наслідків залиття у кімнатах №№ 611, 612 становить 190 842,31 грн, а розмір майнової шкоди станом на момент проведення експертизи – 187 200,94 грн.
Позиція апеляційного суд у
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що затоплення кімнат позивача сталося по причині пошкодження радіатора опалення у кімнаті № НОМЕР_3 , яка належить відповідачеві, а тому на підставі ч. 2 ст. 1166 ЦК України завдана шкода у розмірі 187 200,94 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вірними й обґрунтованими та повністю погоджується з ними.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до приписів статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно зі статтею 151 ЖК України, який втратив чинність, проте був чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом статті 1166 ЦК України обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди.
Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.
Акт про залиття - це відповідний документ, який підтверджує подію, що трапилась. Цей документ складається комісією та затверджується балансоутримувачем, власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд або іншою особою, що обслуговує відповідний будинок.
В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).
Згідно з частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що в кімнатах АДРЕСА_2 , власником яких є вона, відбулося залиття з приміщення кімнати № НОМЕР_3 , яка належить відповідачці ОСОБА_1 . Наслідками такої події є завдання позивачу матеріальних збитків.
На підтвердження обставин щодо протиправної поведінки відповідача, яка полягала у залитті кімнат позивача, та щодо причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, позивачем до позовної заяви був наданий акт від 02.07.2023 року про залиття.
У зазначеному Акті вказано подію, що відбулась та наслідки такої події - залиття двох кімнат № 612 спального корпусу № 3.; зазначено причину залиття – витік води із сталевого радіатора системи опалення в кімнаті № 712 спального корпусу № 3.
Тобто, вказаним Актом зафіксовані всі істотні та необхідні обставини для встановлення події залиття, її причини та наслідки.
Крім членів комісії, акт підписаний потерпілою стороною – власником кімнати №612 ОСОБА_2 .
Відповідний акт дійсно не містить підписів винної особи, проте колегія суддів вважає, що акт залиття квартири є належним та допустимим доказом по справі, позаяк у вказаному акті зазначені всі обов`язкові відомості, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт в загальному відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, і є належним доказом по справі.
Так, зауваження скаржника про те, що відповідний акт складений у відсутність винної сторони, апеляційний суд відхиляє зауважуючи про те, що крім власне акту, факт і причина залиття підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Останній періодично з`являвся до номеру позивача і перевіряв його стан та в серпні 2023 року побачив у кімнатах сліди залиття. ОСОБА_6 в свою чергу повідомила, що про факт залиття їй повідомила санітарка санаторію. Вона була присутньою і підписала Акт про залиття й підтвердила викладені в ньому відомості. Інших причин, ніж залиття через несправний радіатор в кімнаті № НОМЕР_3 , комісія не встановила. 
Крім того, у затвердженій формі акту передбачено ознайомлення мешканців квартир із його змістом, натомість обов`язкова присутність має бути представника організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. 
Отже, доводи апеляційної скарги, що акт від 02.07.2023 року складений в порушення п. 2.3.6 Правил, а тому не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом першої інстанції. 
Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. 
Відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири позивача. Також, відповідач не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, а саме на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявляла та не надала інших доказів на підтвердження своїх заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-24/2143-БТ від 02.04.2025 причину залиття в липні 2023 кімнат № 611 та № 612 спального корпусу № 3 ТОВ «Санаторій «Поділля»», яка зазначена в акті затоплення підтвердити та встановити не вбачається за можливе. Виявлені пошкодження оздоблення, що утворилися у кімнатах №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , за своїми властивостями та наслідками притаманні залиттю холодною водою. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт необхідних для усунення наслідків залиття у кімнатах №№ 611, 612 становить 190842,31 грн, а розмір майнової шкоди станом на момент проведення експертизи – 187 200,94 грн. 
Висновок експерта № СЕ-19/102-24/2143-БТ від 02.04.2025 є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір шкоди, завданої позивачу.
Доказів на спростування визначеного розміру матеріального збитку (шкоди), відповідачем не надано.
Згідно з дослідницькою частиною висновку, натурне обстеження кімнати № НОМЕР_3 для визначення причин залиття кімнат №№ 611, 612 проводилося в серпня 2024 року, тобто більше як через рік після факту залиття. Наявний на час огляду сталевий радіатор системи опалення не мав пошкоджень та слідів патьоків (зображення 1.1-1.6 Ілюстративної таблиці, Додаток 1, що додається до висновку експерта. 
Разом з тим, в матеріалах справи на а.с. 34 міститься фото радіатора системи опалення, що було зроблене відразу після залиття, і на ньому читко видно сліди його розгерметизації, патьоки води з іржею, а також мокру пляму на підлозі під ним. 
Відтак встановивши, що витік води зі сталевого радіатора в кімнаті № НОМЕР_3 , і затоплення кімнати № НОМЕР_2 сталися 02.07.2023, тобто міжопалювальний період, що виключає вину ТОВ «Санаторій «Поділля»» як постачальника послуг теплопостачання, підстав для інших висновків про причини залиття кімнати позивача ніж ті, що відображені в акті від 02.07.2023 у суду не було.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в зв`язку з об`єднанням ОСОБА_9 двох кімнат площа її номеру нібито набагато більша за кімнату ОСОБА_10 , а відтак залиття могло статися з вини третьої особи – власника сусіднього номера, якого відповідач не називає. 
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що для встановлення місць розташування і площі кімнат (номерів), суд першої інстанції витребував та оглядав інвентаризаційну справу на корпус, проте не встановив будь-яких невідповідностей між розташуванням кімнати відповідачки на сьомому поверсі та кімнатами (номером) позивачки поверхом нижче. 
Відмінність в площі об`єктів є незначною - 34,6 проти 33 кв. м., а відтак висновок суду першої інстанції про те, що залиття сталося саме через витік води з радіатора опалення в кімнаті 712, що належить ОСОБА_1 є вірним. 
Не випливає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції і те, що суд першої інстанції нібито допитав в якості свідка іншу особу, ніж та, яка була заявлена до допиту. 
Згідно з позовною заявою та ухвалою суду про виклик свідків, до суду дійсно викликалася ОСОБА_11 , тоді як правильне ім`я свідка ОСОБА_12 . Саме ОСОБА_6 є одним із підписантів Акту про залиття і особою, якій відомі обставини, що мають значення для справи, а тому вона правомірно допитана в якості свідка судом першої інстанції та її показання взяті до уваги судом. 
Щодо свідка ОСОБА_13 (чоловіка відповідачки), про виклик і допит в судовому засіданні якого заявляла представник відповідача, то з часу закінчення підготовчого судового засідання (20 травня) до розгляду справи судом першої інстанції (01 грудня) по справі було призначено п`ять судових засідань: 18 червня, 23 липня, 01 жовтня, 11 листопада і 01 грудня 2025 року. Представник відповідача не з`явилися і просила відкласти три з п`яти судових засідань. В одному була присутня в режимі відеоконференції, та в одному безпосередньо в залі судового засідання, проте жодного разу не забезпечила явку й допит в судовому засіданні свідка, який є близьким родичем відповідачки (її чоловіком). 
Отже суд апеляційної інстанції відкидає посилання представника відповідача на те, що суд першої інстанції нібито протиправно не допитав свідка, й не врахував його показання. 
Більше того, поважність причин неявки в судове засідання представника відповідача – адвоката Лихогляд Т.В. (раптове погіршення стану здоров`я) не була підтверджена документально ні під час подання представником заяви про відкладення розгляду справи, ні в подальшому апеляційному суду, а відтак суд першої інстанції визнав причину її неявки в судове засідання неповажною і правомірно ухвалив розглядати справу в її відсутність. 
Відтак рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин справи, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лихогляд Тетяни Вячеславівни залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року, - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі – витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий         І.М. Стадник 

Судді           М.В. Матківська

І.В. Міхасішин