ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6221/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/6221/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 047150029858 від 07.01.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 02.01.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до її страхового стажу період догляду за дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними трьох років, на підставі свідоцтв про народження серії: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та врахувавши всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 30.12.1982 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до відомостей, які надані відповідачу, довідок, що долучаються, трудової книжки, позивач набув необхідний стаж, що є підставою для призначення пенсії. Пенсійним органом не було враховано до стажу позивача період догляду за дітьми до досягнення трьох років, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
02.01.2025 року ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення від 07.01.2025 року №047150029858 про відмову у призначенні пенсії та зазначено пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 року, страховий стаж 31 рік. Вік заявниці 60 років 20 днів, страховий стаж особи становить 30 років 01 місяці 03 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік.
У зв`язку з відмовою пенсійного органу призначити їй пенсію, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до 3 років з 12.06.1985 року по 09.07.1985 року, при цьому судом встановлено, що в інші періоди позивач працювала, що підтверджується записами трудової книжки, а тому такий період не підлягає подвійному зарахуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон 1788-XII ) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно умов ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Апелянт наполягає, що їй відмовлено у призначенні пенсії за віком внаслідок того, що не було враховано її страховий стаж період догляду за дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними трьох років, на підставі свідоцтв про народження серії: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Колегія суддів, перевіривши доводи ОСОБА_3 , вважає їх помилковими та такими, що суперечать доказам, наявним у матеріалах справи.
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, за приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, відповідно до розрахунку стажу страховий стаж позивача становить 30 років 1 місяць 3 дні та зараховано періоди: 
- з 31.12.1982 року по 11.06.1985 року; - з 12.06.1985 року по 09.07.1985 року; - з 10.07.1985 року по 31.08.1987 року; - з 01.09.1987 року по 16.05.1988 року; - з 17.05.1988 року по 01.08.1990 року; 
- з 14.10.1991 року по 29.01.1992 року; - з 06.02.1992 року по 22.10.1996 року; з 23.10.1996 року по 25.06.1999 року; - з 26.06.1999 року по 19.07.1999 року; - з 20.07.1999 року по 31.12.2003 року; - з 01.01.2004 року по 30.04.2009 року; - з 01.05.2009 року по 31.08.2010 року; - з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року; 
- з 11.04.2011 року по 20.07.2011 року;
- з 01.08.2011 року по 17.05.2012 року; 
- з 15.07.2012 року по 03.09.2012 року; 
- з 15.10.2012 року по 21.03.2014 року; - з 22.03.2014 року по 26.01.2015 року.
Вказані періоди повністю відповідають записам трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 30.12.1982 року.
Таким чином, усі періоди роботи та навчання позивача, що відображені у трудовій книжці, враховано пенсійним органом під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії.
При цьому, періоди, що теоретично підлягають зарахуванню до страхового стажу (час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку за за дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними трьох років, на підставі свідоцтв про народження серії: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), вже зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджено розрахунком страхового стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право), тому додатковому врахуванню до страхового стажу позивача не підлягають, оскільки чинним законодавством чітко передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач наприкінці грудня 2024 року вже зверталась до відповідача, працівниками якого було попередньо розраховано стаж ОСОБА_1 (майже 35 років), колегія суддів оцінює критично, адже документальні докази наведених доводів відсутні. Крім того, попередньо розрахований страховий стаж здійснюється без ретельної перевірки усіх документів та без прийняття відповідного рішення, в якому відображаються дії відповідача стосовно прав позивача. 
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність спірного рішення відповідача-2, яке прийнято у відповідності вимог чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу.
Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/6221/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/6221/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак