ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 463/6922/24
провадження № 61-5083св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи:
скаржник (стягувач) - ОСОБА_1 ;
суб`єкт оскарження - державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пальона Наталія Миколаївна, 
заінтересована особа - Державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4, на постанову Львівського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у складі колегії суддів Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст вимог скарги 

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року. 
В обґрунтування скарги посилався на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22, яка набрала законної сили, поновлено його, ОСОБА_1 , на посаді начальника художньо-освітлювального цеху Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» (далі - ДП Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», театр) із 15 травня 2022 року. Постанова Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині поновлення на роботі допущена судом до негайного виконання. 

Вказує, що 14 червня 2024 року він звернувся до керівника театру з письмовою заявою про негайне виконання рішення суду про його поновлення в штаті підприємства. Рішення апеляційного суду в зазначений строк у частині поновлення заявника на посаді в штаті театру виконане не було. 

20 червня 2024 року йому стало відомо, що керівник відповідача видав наказ від 14 червня 2024 року № 64-к. З цим наказом ОСОБА_1 не погодився та вважав його протиправним, оскільки відповідач наказом лише імітував виконання постанови апеляційного суду про поновлення його на посаді, всупереч вимогам закону та висновкам Верховного Суду ввів посаду «начальник художньо-освітлювального цеху» поза штатним розписом та організаційною структурою, на яку ніби поновлено його на роботі, без створення відповідного відділу в штаті театру, без внесення змін до штатного розпису та організаційної структури театру, та без скерування їх на погодження і затвердження до Міністерства культури та інформаційної політики України. Наказ від 14 червня 2024 року № 64-к ОСОБА_1 оскаржив до суду.

Оскільки відповідач постанову апеляційного суду не виконав, не надав можливості працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, 09 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до органу ДВС про відкриття виконавчого провадження, в якій звернув увагу державного виконавця на неухильне дотримання та обов`язкове виконання ним судового рішення в повному обсязі з урахуванням висновків Верховного Суду. 

Посилався на те, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду. 

09 липня 2024 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - державний виконавець) Пальоною Н. М. відкрито ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 464/2299/22, виданого Личаківським районним судом міста Львова 05 липня 2024 року, про поновлення його, ОСОБА_1 , на вказаній вище посаді з 15 травня 2022 року. 

15 липня 2024 року заявник звернувся до органу ДВС із письмовою заявою про негайне проведення державним виконавцем спільно із стягувачем перевірки стану виконання боржником рішення суду за участю стягувача, складання акта про навмисне не виконання боржником постанови апеляційного суду та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, прийняття постанов про накладення штрафів на посадову особу та юридичну особу, а також просив державного виконавця:
негайно провести перевірку за місцем знаходження посадової особи боржника генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 спільно із стягувачем ОСОБА_1 стану виконання боржником рішення суду про не поновлення станом на 15 липня 2024 року заявника на посаді начальника художньо-освітлювального цеху театру в штаті театру та не внесення його посади до штатного розпису й організаційної структури театру, про що скласти акт; 
зобов`язати генерального директора ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на вказаній вище посаді з 15 травня 2022 року в штаті театру та внести зміни до структури та штатного розпису театру, подати їх на затвердження в Міністерство культури та інформаційної політики України, створити в штаті театру посаду начальника художньо-освітлювального цеху або поновити стягувача на рівнозначну існуючу посаду в штаті театру і видати наказ про поновлення ОСОБА_1 з 15 травня 2022 року; 
під час розгляду цієї заяви в обов`язковому порядку застосувати висновки Верховного Суду в аналогічних справах; 
прийняти постанови та притягнути посадову особу генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 та юридичну особу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» до відповідальності за невиконання рішення та накласти штраф на посадову особу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановити новий строк виконання; 
прийняти постанову та притягнути посадову особу генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 до відповідальності, передбаченої статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) за невиконання законних вимог державного виконавця. 

16 липня 2024 року державним виконавцем складено акт про те, що при виході за місцем знаходження боржника, а саме: м. Львів, вул. Лесі Українки, 1, керівника юридичної особи-боржника на робочому місці не виявлено. Пояснень та документів щодо виконання вимог виконавчого документа не надано. Станом на 16 липня 2024 року вимоги виконавчого документа не виконано, про що складено акт державного виконавця. Також 16 липня 2024 року державним виконавцем встановлено порушення боржником вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду лише на юридичну особу - боржника на користь держави у розмірі 5 100,00 грн. 

Заявник не погодився із накладенням штрафу за невиконання рішення суду тільки на юридичну особу - боржника та 17 липня 2024 року повторно звернувся до державного виконавця з письмовою заявою про притягнення керівника посадової особи - боржника ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у виді штрафу за навмисне невиконання ним судового рішення, що набрало законної сили. 

19 липня 2024 року ОСОБА_1 дізнався, що постановою державного виконавця Пальоної Н. М. від 18 липня 2024 року ВП № НОМЕР_1 закінчено на підставі пункту 
9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» 
з урахуванням заяви представника боржника - заступника генерального директора-художнього керівника з юридичних та кадрових питань ОСОБА_5 від 16 липня 2024 року № 296, якою повідомлено, що ОСОБА_1 поновлено на роботі відповідно до наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 14 червня 2024 року № 64/к. За результатами перевірки поданих документів встановлено, що згідно із цим наказом ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху з 15 травня 2022 року.

З постановою державного виконавця від 18 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 не погодився та вважав, що вона підлягає скасуванню, оскільки постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині поновлення його на посаді з 15 травня 2022 року не виконано. Заявник зазначав, що його поновлення на посаді поза штатним розписом та організаційною структурою театру не може бути розцінено як належне виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства та практикою Верховного Суду у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, з метою виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду. 

Виходячи з наведеного, просив суд:
визнати неправомірними дії державного виконавця Пальоної Н. М. щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року.
скасувати постанову державного виконавця Пальоної Н.М. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року; 
визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у неприйнятті у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постанови про накладення штрафу на боржника - посадову особу, генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та зобов`язати державного виконавця прийняти постанову про накладення такого штрафу на боржника.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Личаківський районний суд міста Львова ухвалою від 10 жовтня 2024 року задовольнив скаргу ОСОБА_1 . 

Визнав неправомірними дії державного виконавця Пальоної Н. М. щодо прийняття постанови від 18 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Скасував постанову державного виконавця Пальоної Н. М. від 18 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Суд першої інстанції оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги стягувача про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо прийняття постанови та її скасування є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначив, що вимога про скасування в судовому порядку постанови про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена всупереч вимогам закону, 
є ефективним способом захисту порушених прав заявника та спрямована на 
їх відновлення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» оскаржило її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд постановою від 13 березня 2025 року ухвалу суду першої скасував та ухвалив нове судове рішення.
Відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Пальоної Н. М. при прийнятті постанови про:
закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року; 
скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року, прийнятої державним виконавцем Пальоною Н. М.; 
визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Пальоної Н. М., що полягає у неприйнятті нею у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постанови про накладення штрафу на боржника - посадову особу генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачено статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», та зобов`язання державного виконавця Пальоної Н. М. прийняти постанови про накладення штрафу на боржника - посадову особу генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_2 за невиконання ним без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачено статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що наказ на виконання рішення суду видано боржником 14 червня 2024 року, про що зроблено запис у трудовій книжці заявника. З цього часу заявник приступив до виконання посадових обов`язків, про що була повідомлена державний виконавець та на цій підставі прийнята оскаржена постанова про закінчення виконавчого провадження. Введення до штату боржника певних посад вимагає здійснення адміністративних та розпорядчих функцій, що здійснюється роботодавцем та не входить до повноважень державного виконавця, тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам закону і не підлягає скасуванню. Частиною третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Тобто накладення штрафу є правом виконавця. За таких обставин підстави для визнання бездіяльності державного виконавця щодо не накладення штрафу на керівника боржника та зобов`язання накласти такий штраф відсутні, тому зазначені вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сокальський Д. А., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у цій справі, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 13 березня 2025 року та залишити в силі ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2024 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19, від 13 квітня 2023 року у справі № 540/3994/22, від 08 листопада 2023 року у справі № 443/299/22, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначає, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, що і було б належним виконанням рішення суду про поновлення працівника на роботі, а якщо підприємство, установа реорганізовано, - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Вказує, що вимога про скасування у судовому порядку постанови про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена без дотримання вимог закону, є ефективним способом захисту порушеного права заявника та спрямована на відновлення його порушеного права, що відповідає правовій позиції, сформованій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20 (провадження № 12-33гс22).

Державний виконавець з урахуванням вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 188-13 КУпАП мав скерувати до суду протокол та інші документи виконавчого провадження до суду про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на посаду особу юридичної особи - боржника ОСОБА_2 за невиконання законних вимог державного виконавця, та неявку без поважних причин за викликом державного виконавця.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 01 липня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 12 лютого 2026 року призначив справу до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: головуючий - Синельников Є. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Шипович В. В. 

Доводи відзиву на касаційну скаргу 

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22:
- ОСОБА_1 згідно з наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 06 жовтня 2021 року № 158-К «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20» поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 21 березня 2020 pоку шляхом введення такої посади поза штатним розписом та організаційною структурою;
- наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 11 березня 2022 року № 33/к «Про скорочення чисельності працівників» скорочено посаду «начальник художньо-освітлювального цеху» поза штатним розписом та організаційною структурою з 14 травня 2022 року;
- наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 12 травня 2022 року № 58/к «Про скорочення посади» ОСОБА_1 звільнено з позаштатної посади начальника художньо-освітлювального цеху;
- скасовано наказ ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 12 травня 2022 року № 58/к року про звільнення ОСОБА_1 посади начальника художньо-освітлювального цеху (поза штатним розписом на організаційною структурою з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності) у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 14 травня 2022 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року;
- згідно з наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 14 червня 2024 року № 64/к «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року.

Відповідно до наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 14 червня 2024 року № 64/к «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року поза штатним розписом та організаційною структурою.

На виконанні у Галицькому відділі державної виконавчої служби у м. Львові перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 464/2299/22, виданого 05 липня 2024 року Личаківським районним судом міста Львова, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року.

09 липня 2024 року державний виконавець Пальона Н. М. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направила сторонами виконавчого провадження до відома та виконання, а також направлено виклик керівнику юридичної особи - боржника на 12 липня 2024 року для надання пояснень за фактом виконання/невиконання вимог виконавчого документа.

16 липня 2024 року надійшла заява стягувача про негайне проведення перевірки виконання вимог виконавчого документа. 16 липня 2024 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем знаходження боржника, а саме: місто Львів, вулиця Лесі України, 1, керівника юридичної особи - боржника на робочому місці не виявлено. Пояснень та документів щодо виконання вимог виконавчого документа не надано, про що складено акт державного виконавця. На цій підставі 16 липня 2024 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на боржника-юридичну особу.

18 липня 2024 року на адресу органу ДВС надійшла заява представника боржника заступника генерального директора-художнього керівника з юридичних та кадрових питань ОСОБА_5 від 16 липня 2024 року № 296, якою повідомлено, що ОСОБА_1 поновлено на роботі відповідно до наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 14 червня 2024 року № 64/к. 

Постановою державного виконавця Пальоної Н. М. від 18 липня 2024 року ВП № НОМЕР_1 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням заяви представника боржника - заступника генерального директора-художнього керівника з юридичних та кадрових питань ОСОБА_5 від 16 липня 2024 року № 296, якою повідомлено, що ОСОБА_3 поновлено на роботі відповідно до наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 14 червня 2024 року № 64/к.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження». Згідно із статтею 2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави (що доведено в судовому порядку), працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантується право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення. У розумінні практики ЄСПЛ частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Суди встановили, що Львівський апеляційний суд постановою від 04 жовтня 
2021 року у справі № 463/3590/20 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», третя особа: генеральний директор-художній керівник «Національного академічного українського драматичного театру імені Марії Заньковецької» ОСОБА_6 скасував наказ генерального директора-художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 10 лютого 2020 року № 24-К «Про звільнення начальника художньо-освітлювального цеху ОСОБА_1»; скасував наказ генерального директора-художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 21 березня 2020 року № 51-К «Про ОСОБА_1 »; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху Державного підприємства Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 21 березня 2020 року.

Верховний Суд постановою від 16 лютого 2022 року у справі № 463/3590/20 (провадження № 61- 17318св21) касаційну скаргу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» задовольнив частково та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року:
у частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про поновлення на роботі залишити без змін;
у частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінив шляхом викладення абзацу 6 резолютивної частини постанови у такій редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на користь ОСОБА_1 390 439,68 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів»;
у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про скасування наказів від 10 лютого 2020 року № 24-К «Про звільнення начальника художньо-освітлювального цеху ОСОБА_1» та від 21 березня 2020 року № 51-К «Про ОСОБА_1 » скасував, у задоволенні цих вимог відмовив.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20 ОСОБА_1 згідно з наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 06 жовтня 2021 року № 158-К «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20» поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 21 березня 2020 pоку шляхом введення такої посади поза штатним розписом та організаційною структурою.

Наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 11 березня 2022 року № 33/к «Про скорочення чисельності працівників» скорочено посаду «начальник художньо-освітлювального цеху» поза штатним розписом та організаційною структурою з 14 травня 2022 року.

Наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 12 травня 2022 року № 58/к «Про скорочення посади» ОСОБА_1 звільнено з позаштатної посади начальника художньо-освітлювального цеху.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року № 464/2299/22 скасовано наказ ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 12 травня 2022 року № 58/к року про звільнення ОСОБА_3 посади начальника художньо-освітлювального цеху (поза штатним розписом на організаційною структурою з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності) у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 14 травня 2022 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року.

На виконання постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року № 464/2299/22 ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» видало наказ від 14 червня 2024 року № 64/к «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22», відповідно до якого наказано з метою виконання рішення суду ввести посаду «начальник художньо-освітлювального цеху» поза штатним розписом та організаційною структурою, з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності у розмірі 23 292,00 грн (посадовий оклад на місяць) із посадовими обов`язками згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом від 06 жовтня 2021 року № 158-к, з якої був звільнений ОСОБА_1 скасованим наказом № 58-к від 12 травня 2022 року; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху, введену у порядку виконання пункту 1 цього наказу з 15 травня 2022 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс18) виснувала, що:

«Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. 
Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.».

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) зазначено, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника». Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 205/1543/23 (провадження № 61-2329св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 611/245/21 (провадження № 61-11860св23).

Пунктом 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства правці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року за № 110, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Суд апеляційний інстанції на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановивши, що на виконання постанови апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі 
№ 463/3590/20 ОСОБА_1 згідно з наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 06 жовтня 2021 року № 158-К «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20» поновлено на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 21 березня 2020 pоку шляхом введення такої посади поза штатним розписом та організаційною структурою, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів не бере до уваги доводи заявника про те, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, що і було б належним виконанням рішення суду про поновлення працівника на роботі, з огляду на таке.

Постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року № 464/2299/22 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника художньо-освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року виконано, враховуючи ту обставину, що заявник займав посаду начальника художньо-освітлювального цеху 
ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» поза штатним розписом та організаційною структурою, наказ 
ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» від 06 жовтня 2021 року № 158-К «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20» 
у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржував, виконував свої трудові обов`язки поза штатним розписом, погодившись із виконанням судового рішення, ухваленого у справі № 463/3590/20.

Отже, поновлення на роботі ОСОБА_1 на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, ухваленій у справі № 464/2299/22, відбулося на ту посаду, яку він займав до його незаконного звільнення, тобто на посаду поза штатним розписом та організаційною структурою.

За таких обставин доводи касаційної скарги наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду та необхідність скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та про вимоги про виконання державним виконавцем вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 188-13 КУпАП щодо складання протоколу до суду та інших документів виконавчого провадження до суду про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на посаду особу юридичної особи - боржника ОСОБА_2 за невиконання законних вимог державного виконавця, а також неявку без поважних причин за викликом державного виконавця є безпідставними.

Доводи касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18), від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19 (провадження № 61-4490св21), від 13 квітня 2023 року у справі № 540/3994/22, від 08 листопада 2023 року у справі № 443/299/22 (провадження № 61-8861св23), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, колегія суддів до уваги не бере з огляду на те, що правовідносини у наведених вище постановах Верховного Суду та у справі, яка переглядається, хоч і є подібними, однак встановлені обставини у справах є різними, що обумовлює і різність їх нормативно-правового регулювання.

Крім того, у справі № 540/3994/22 Верховний Суд не ухвалював судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належу оцінку. Водночас відповідно до вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти 
на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі від 09 грудня 1994 року «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі від 27 вересня 2001 року «HIRVISAARI v. FINLAND», заява № 49684/99, § 2).

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судом апеляційної інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 13 березня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников 

Судді О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович