Справа №345/3309/25 
Провадження № 2/345/49/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі 
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
в с т а н о в и в :
26.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2018 у цивільній справі № 345/643/18, ухваливши рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Позивачка зазначає, що спільна з відповідачем донька проживає постійно з нею. Відповідно до складеного за участю сусідів уповноваженими особами акта обстеження матеріально-побутових умов відповідач участі у вихованні доньки не брав, її навчанням не цікавиться, будь-яких зв`язків з дитиною не підтримує. Згадані обставини можуть додатково підтвердити сусіди, класний керівник та інші особи. Висновком органу опіки та піклування від 09.06.2025 визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. У частині заявлених позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів покликається на те, що одержувач аліментів має право самостійно обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини з платника, що підтверджується чинною практикою Верховного Суду. Наголошує, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейного кодексу України, першочерговим завданням є забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема її фізичного, морального, інтелектуального та духовного розвитку, що покладає основну відповідальність за виховання на батьків. У разі ухилення від виконання цих обов`язків, закон передбачає можливість позбавлення батьківських прав. Зважаючи на викладене, позивачка вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими наданими доказами та спрямованими на захист прав та інтересів дитини. 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
В межах підготовчого провадження судом задоволено клопотання сторін та їх представників про допит свідків, в тому числі неповнолітньої ОСОБА_5 , стосовно якої розглядається відповідний позов.
Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 25.11.2025.
Відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви, ухвалою суду від 02.04.2026 прийнято відмову позивача від позову до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради в частині заявлених вимог про зміну способу стягнення аліментів із закриттям провадження в справі в межах цієї частини позову на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України.
В судовому засіданні 02.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. 
Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються викладені у заявах по суті справи аргументи сторін, дійшов до таких висновків.
Встановлено, що 18.10.2008 між сторонами у справі укладено шлюб, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.07.2013, що підтверджується копією відповідного судового рішення, ухваленого в цивільній справі №345/2673/13-ц (а.с.17).
У цьому шлюбі народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 04.05.2012 (а.с.19).
Водночас, 06.06.2015 між позивачкою та ОСОБА_6 укладено шлюб, державна реєстрація якого підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 від 06.06.2015 (а.с.18), та який триває до сьогоднішнього дня.
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Калуської міської ради розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після повторного проведення засідання 04.06.2025 та визнано за доцільне позбавити відповідача у цій справі батьківських прав. Як зазначено у висновку Служби у справах дітей Калуської міської ради (органу опіки та піклування) №01-23/356 від 09.06.2025 підставою для цього стали викладені у акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 відомості щодо створення належних умов для проживання і виховання дитині її матір`ю та вітчимом ОСОБА_6 , у яких народився син ОСОБА_7 , характеристики учениці 9-А класу Калуського ліцею № 6 Дмитрів А.В. із зазначенням відомостей про відсутність участі батька шкільному житті дитини, свідчення класного керівника ОСОБА_8 , медичної довідки, що підтверджує невідвідування батьком дитини закладу охорони здоров`я за час спостереження за дитиною, розрахунок заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання доньки станом на 31.05.2022 та 01.05.2025 тощо. На засіданні комісії неповнолітня ОСОБА_5 розповіла, що з батьком не бачилася вже 5 років та рідко спілкується із бабусею по батьковій лінії. Підтримує думку матері про необхідність позбавлення її колишнього чоловіка батьківських прав. У цьому ж висновку зазначено, що ОСОБА_4 жодного разу на засідання комісії не з`явився (а.с. 20-22). 
Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2018 у справі № 345/643/18 збільшено до стягнення з ОСОБА_4 розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі до 1 500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 23-24).
Також суд встановив, що із заявою про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав позивачка звернулася до Служби у справах дітей Калуської міської ради (з наявної на а.с.6 копії цієї заяви дата подання заяви є невідомою). У заяві вказала, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні дитини з 2013 року. Батько дитини нею не цікавиться взагалі, з дитиною не спілкується, не дарує подарунків та не вітає з днем народження. Поведінка відповідача, на думку ОСОБА_1 , неодноразово була неадекватною, коли ОСОБА_4 перебував у публічних місцях в оголеному вигляді, ходив містом в халаті та стрибав по автомобілях інших осіб. Відповідач також поводився агресивно відносно інших дітей, побив охоронця в супермаркеті і навіть стрибав з п`ятого поверху будинку, що може свідчити про наявність у нього психічних розладів. Донька боялася у певний час йти до школи, ховалася від батька, яким по суті його не визнає. Присутність ОСОБА_4 у житті дитини є психотравмуючим фактором для неї. Натомість, справжнім батьком дитини є її вітчим ОСОБА_6 , якого вона визнає батьком (а.с.6).
У заяві від 01.05.2025 неповнолітня ОСОБА_5 начальнику Служби у справах дітей Калуської міської ради повідомила, що її батько (біологічний) не спілкується з нею, не цікавиться її здоров`ям та навчанням, не вітає зі святами і, загалом, не допомагає матеріально та морально. Його поведінка викликає у дитини страх, адже в минулому вона була свідком його неадекватних, агресивних дій та поведінки у громадських місцях, хуліганських вчинків. Саме вітчима дитина вважає справжнім батьком та просить розглянути питання про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (а.с.7).
Як вбачається із матеріалів справи (а.с.8,142-144) заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі в основному виникла починаючи з квітня 2024 року, хоча й була погашена у значній частині. Станом на 30.03.2026 борг становить 49 182,96 грн та стосується частини несплачених аліментів за періоди до 2024 року, що підтверджується листом Івано-Франківського ВДВС №58932 від 31.03.2026.
З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.04.2025 випливає, що ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_6 займають трьохкімнатну квартиру на АДРЕСА_1 . Вихованням на належному рівні донькою займається мати, в тому числі всіма питаннями її навчання, підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори тощо (а.с.12).
На роздрукованих до справи світлинах у парку ім.Т.Шевченка, Торгівельному центрі «Велес» м. Івано-Франківська та поблизу до нього видно, як усміхнена ОСОБА_5 відпочиває з батьком (а.с. 82-83). З отриманої у аналогічний спосіб та доданої до матеріалів справи інформації з соціальних мереж вбачається, що між бабусею дитини ОСОБА_10 та її онукою велася активна переписка (а.с.86-87), при цьому наявність відповідних обставини стороною позивача не заперечується. 
Між сторонами дійсно виник спір з приводу необхідності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.
При ухваленні цього рішення суд виходить із того, що у статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі – СК України).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Згідно з статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У відзиві на позовну заяву (а.с.65-69) ОСОБА_4 категорично заперечив позов. Насамперед зазначив, що жодного разу його не викликали на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Калуської міської ради. З позивачкою під час шлюбу вони проживали у м.Івано-Франківську, згодом мати дитини забрала її до м.Калуша, де вийшла знову заміж та народила дитину в іншому шлюбі. Відповідач неодноразово приїжджав до доньки, але міг повертатися так і не побачивши дитину. Між батьками дитини фактично за взаємною згодою обрано такий спосіб участі батька у вихованні дитини, як допомога матері ОСОБА_10 , яку внучка дуже любить. Отже, бабуся завжди забирала зі згоди матері дитину у м.Калуші, вони разом відпочивали, спілкувалися, святкували дні народження, колядували тощо. Під час канікул дитина навіть жила у нього з матір`ю, що підтверджується численними світлинами, які додані до матеріалів справи. На них дитина виглядає цілком щасливою. Коли він дзвонить до доньки остання часто не відповідає. Але з певного часу зрозумів, що мати налаштовує дитину проти свого батька. Він регулярно сплачує аліменти. Перебуваючи за кордоном тривалий час бабуся дитини також постійно передавала їй гроші. На думку відповідача, позов про позбавлення його батьківських прав є наслідком відмови добровільно відмовитися від дитини, адже така пропозиція була озвучена позивачкою бабусі дитини з умовою відсутності претензій щодо частини несплачених аліментів за минулі періоди.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав.
Позивачка додатково пояснила, що вона ніколи не потребувала будь-якої допомоги, а тим більше участі батька дитини ОСОБА_4 у вихованні доньки. У неї склалися довірливі та добрі стосунки з матір`ю відповідача ОСОБА_10 , яка забирала з її згоди дитину з собою в інше місто. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача є лише рішенням доньки, яка так захотіла вчинити.
Відповідач ОСОБА_4  в останні судові засідання не з`явився, за інформацією його представника хворів, що є поважною причиною неявки до суду. За згодо учасників справи розгляд справи завершено судом за відсутності належним чином повідомленого відповідача про дату час та місце розгляду справи. У суді відповідач заперечив позов. Повідомив, що знає усі вподобання своєї доньки, має її номер мобільного телефону. Йому важко збагнути в чому його вина, оскільки донька проживає з матір`ю фактично в окремій сім`ї та в іншому місті. Саме тому визнає, що не справився із виконанням у повному обсязі своїх батьківських обов`язків, але не хотів своїм втручанням нашкодити дитині, яку насправді любить. У нього невисокий дохід, адже він отримує щомісячно лише державну соціальну допомогу в орієнтовному розмірі 2 300,00 грн, що підтверджується наявною у справі копією довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06.10.2025 № 2451 (а.с.74-76).
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , допит яких проведено судом за клопотанням сторони позивача, підтвердили викладені у Акті обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 25.04.2025 обставини виховання неповнолітньої ОСОБА_14 її матір`ю та вітчимом, а також відомостей, викладених у письмових свідченнях сусідів від 30.05.2025 та характеристиці навчального закладу від 25.04.2025 (а.с. 9,12-14). Свідок ОСОБА_11 , яка є класним керівником 9-А класу Калуського ліцею № 6 також повідомила, що батько дитини декілька разів у минулі роки приходив до навчального закладу, але його поява спричиняла конфліктну ситуацію. Неповнолітня ОСОБА_14 щира та дисциплінована дитина, яка має посередні успіхи в навчанні, хоча могла б досягнути значно кращих успіхів.
Допитані в судовому засіданні під присягою свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які є бабусею та дідусем неповнолітньої дитини, повідомили, що їхній син дійсно має проблеми зі здоров`ям, але вони завжди відкликалися на його прохання та самостійно на всі потреби дитини. Бабуся систематично забирала онуку зі згоди матері до себе, де вона проводила час у спілкуванні в тому числі з батьком. Вони разом святкували та відпочивали, що не свідчило про погіршення стосунків між ними. Якщо б дитина боялася свого батька, мати дитини не відпускала її. ОСОБА_16 вони не розуміють, що трапилося. Чому дитина не бере слухавки від бабусі. На їхню думку, подібна ситуація є наслідком впливу матері. Свідок ОСОБА_10 додатково повідомила, що тривалий час була за кордоном на роботі, тому регулярно надсилала гроші онуці, яка радо їх приймала. 
Свідок ОСОБА_15 також повідомив, що останній раз перед поданням цього позову до суду у 2025 році бабуся дитини, його син ОСОБА_17 та внучка ОСОБА_9 приїжджали до нього, де вони спілкувалися на різні теми. Вітчим дитини багато років перебуває за кордоном та не повертається в Україну. Підтвердили обставини нібито висловлення матір`ю дитини пропозиції про добровільну відмову ОСОБА_4 від свого батьківства, від чого останній категорично відмовився.
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19  (двоюрідна сестра відповідача) підтвердили в основному зі слів відповідача та його матері характер відносин між ОСОБА_4 та його неповнолітньою донькою. Пригадали лише обставини їхньої спільної участі на весіллі у вересні 2019 року в с.Чорнолізці поблизу м. Івано-Франківська. 
Допитана в суді з участю представника Служби у справах дітей Калуської міської ради (органу опіки та піклування) та матері ОСОБА_1 неповнолітня ОСОБА_14  повідомила у веселому та спокійному тоні, що не спілкується із батьком лише зараз. Вона зустрічалася із батьком в минулому 2025 році, а з бабусею раніше взагалі часто проводили час. Бабусю вона любить. Має телефон і бабусі, і тата, який раніше вітав її з днем народження. З навчанням у школі все добре. Звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав – це її та матері спільне рішення. Вітчима вважає справжнім батьком, який водив її до школи і телефонував. Зрештою, у неї не було потреби в більшій допомозі та увазі з боку рідного батька. Думала, може щось зміниться. Свідок прямо зазначила, що її мати виступає проти їхнього з батьком спілкування наодинці. Це можливо лише з участю бабусі. Однак зазначила, що батько не є їй чужим і вона таким його не відчуває. Їй неприємно за батька через інформацію про нього в соціальних мережах. Від позбавлення його батьківських прав нічого не зміниться. Не знає чому, але побоюється свого батька. Раніше батько до них приходив під двері квартири, але його не пускали. Був такий випадок, що батько спав цілу ніч під дверима, тому від його приходу залишився неприємний осад. З бабусею і батьком вона б залюбки зустрічалася, але з ним одним – напевно, що ні. Останній раз вона сиділа з батьком у парку та вони спокійно говорили. Не може пояснити, чому батька потрібно позбавити батьківських прав. При цьому, у своїх свідченням неповнолітня неодноразово називає ОСОБА_4 «татом».
Суд, проаналізувавши наявні у матеріалах цивільної справи докази в сукупності, дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_4 не в достатній мірі виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте недостатнє виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити ОСОБА_4 батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, та обставина, що на час розгляду справи вихованням доньки та її розвитком займається мати і вітчим, у сім`ї яких практично від народження проживає ОСОБА_5 не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Доводи позивачки про те, що її донька з 2013 року позбавлена піклування батька не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 759/11903/23).
Більше того, як уже зазначалося вище, згідно з рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2018 у справі № 345/643/18, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн.
Суд вважає, що сплата аліментів (останніх два роки фактично у повному обсязі та своєчасно) свідчить про наявність певної участі відповідача у забезпеченні потреб дитини, що не може розцінюватися як повне ухилення відповідача від батьківських обов`язків. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьківських обов`язків. Оскільки відповідач здійснює хоча б часткове виконання своїх обов`язків, відсутні умови для застосування заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
Цілком очевидно, що суду важко розібратися у тонкощах взаємовідносин між неповнолітньою дитиною та її батьком ОСОБА_4 , які проживають у різних містах, проте в судовому засіданні дитина не заперечувала можливість свого спілкування із батьком надалі, можливо з участю бабусі. Однак дитина, якій виповниться незабаром 16 років не могла в простій і доступній формі висловити причини, які виступають, на її думку, підставою для позбавлення її батька батьківських прав. Суд вкотре зазначає, що допущений позивачкою за багато років поспіль формат особистого спілкування та взаємодопомоги батька з донькою з участю бабусі дитини підтримувався та всіляко заохочувався матір`ю дитини. До того, як випливає із пояснень дитини, на її рішення звернутися із заявою до органу опіки та піклування із заявою про позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав вирішальний вплив міг бути здійснений матір`ю, а також виходячи із фактичних обставин проживання дитини в сім`ї з участю вітчима, якого вона насправді вважає своїм батьком. В суду також склалося враження, що дитина інколи відчуває неприємність через нібито наявність певних ситуацій з участю рідного батька, відомості щодо яких раніше розміщували у загальнодоступних соціальних мережах, хоча й доказів з даного приводу в матеріалах справи немає.
Твердження позивачки про те, що неповнолітня донька впродовж дванадцяти років проживає разом із нею та вітчимом і по суті не бачиться з відповідачем, не є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), який є релевантним до обставин цієї справи.
Отже, у ситуації, коли дитина постійно проживає із одним з батьків окремо в повноцінній сім`ї, позбавлення іншого з батьків його (її) батьківських прав покладає саме на позивача обов`язок довести наявність виняткових обставин для застосування такого крайнього заходу, що також вказує на підвищений стандарт доказування у цивільному процесі.
Хоча поведінка відповідача щодо виховання дитини викликає сумнів у його активній участі в житті дитини, факт сплати аліментів свідчить про наявність відповідальності за матеріальне забезпечення дитини, що у сукупності з іншими обставинами цієї справи не дозволяє позбавляти його батьківських прав.
Крім того, позивачкою не було надано суду належного обґрунтування причин, чому позов про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки подано лише у 2025 році, хоча, за її твердженнями, відповідач нібито перестав виконувати свої батьківські обов`язки з 2013 року. Відсутність такого пояснення по суті унеможливлює об`єктивну оцінку своєчасності та обґрунтованості подання цього позову, тим більше, що пояснення ОСОБА_1 причин існування позову відрізняються від пояснень самої дитини. 
Стороною позивача не надано будь-яких доказів, що доводять агресивні вчинки відповідача в минулому у присутності і (або) з участю доньки, його появу за місцем проживання дитини в нетверезому стані, вчинення актів домашнього насильства, а також доказів підтвердження існування обставин, які викладені в досліджених судом заявах ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_14 до органу опіки та піклування.
Суд переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати ОСОБА_4 виправити ситуацію до належного виконання своїх обов`язків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість останньої, тому за наведених вище доказів такий захід, як позбавлення батьківських прав, не може бути застосований.
Оскільки не надано беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов`язками як батька стосовно доньки, суд вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є передчасним та недоцільним.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18).
Підтриманий в судовому засіданні представником Служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. та наданий як доказ висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд вважає недостатньо обґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має право на підтримання особистих контактів з двома батьками, а у випадку позбавлення відповідача батьківських прав, дитина буде позбавлена вказаної опіки. Крім того, суд вкотре зазначає, що неповнолітня дитина не заперечувала можливість на майбутнє підтримання контактів із батьком.
Цей висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання доньки, його протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на виховання та свідомість дитини, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. При цьому, цей документ має рекомендаційний характер та не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам.
Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,-
у х в а л и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області контроль за виконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 щодо дочки ОСОБА_5 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 10.04.2026.

Суддя