ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2589/25 
Провадження №2/477/113/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої – судді Семенової Л.М., 
при секретарі судового засідання – Сеніній В.О., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Миколаєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
19 листопада 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №71443347 у розмірі 14698,40 грн. з яких: 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за відсотками, 0 грн. – сума заборгованості за комісією, 8998,98 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою та судові витрати по справі: судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит №71443347.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 14 днів (з 21.04.2025 по 04.05.2025 року) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,285%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10,00 % від суми наданого кредиту (у грошовому виразі – 500,00 грн.). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування кредитом) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування.
Договір підписано електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором.
05 травня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №14866567 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 14 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 28 днів (до 19.05.2025 року) та змінено денну фіксовану процентну ставку з 0,285% на 1% на день. Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
18 травня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №14961883 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 13 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 41 день (до 01.06.2025 року) Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
05 червня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №15092303 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 14 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 55 днів (до 19.06.2025 року) Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану ОСОБА_1 електронну адресу. 
Відповідач зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, частково сплативши в рахунок погашення заборгованості 3049,77 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором становить 14698,40 грн. з яких: 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за відсотками, 0 грн. – сума заборгованості за комісією, 8998,98 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №16/10/25. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №71443347.
В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 14698,40 грн. з яких: 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за відсотками, 0 грн. – сума заборгованості за комісією, 8998,98 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Ухвалою від 29 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву, поданому 17 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_1 – Тисячник Р.Р., відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, зважаючи на наступне. Надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не є належними доказами переходу права вимоги саме щодо відповідача, оскільки вони не є цілісними документами. Відповідач заперечує проти укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, оскільки позивач не надав суду доказів реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позивача (первісного кредитора), формування та направлення конкретного одноразового ідентифікатора для підписання саме договору №71443347, введення цього ідентифікатора в систему. Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, банківських виписок по рахунку. Нарахування відсотків за кредитним договором здійснено поза строками кредитування. Також вважає завищеними та неспіврозмірними витрати позивача на правову допомогу.
У відповіді на відзив на позовну заяву, поданому 25 лютого 2026 року через систему «Електронний суд», представник позивача вказав, що доводи представника відповідача є безпідставними та необгрунтованими, оскільки кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується матеріалами справи. Також в матеріалах справи містяться докази перерахування відповідачу на його картковий рахунок грошових коштів. Крім того, відповідач частково здійснив часткове погашення кредитної заборгованості у розмірі 3049,77 грн. Стосовно нарахування відсотків за кредитом, то їх нарахування здійснено в межах строку кредитування, який було продовжено сторонами відповідно до додаткових угод, підписаних електронним підписом відповідача.
26 лютого 2026 року представник позивача направив через систему «Електронний суд» заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої зменшив позовні вимоги на суму пені за кредитним договором у розмірі 8998,98 грн. та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5699,42 грн., з яких 4999,44 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. сума заборгованості за процентами.
Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
21 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит №71443347, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений сторонами відповідно до умов договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту та сплатити кредитодавцю проценти від суми кредиту та комісію з надання кредиту.
Відповідно до пункту 2.2.1 вказаної угоди, сума позики складає 5000,00 грн. 
Згідно пункту 2.2.2 угоди, строк кредитування складає 14 днів. 
Пунктом 2.2.3. процентна ставка на день 0.285% фіксована. 
Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
05 травня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №14866567 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 14 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 28 днів (до 19.05.2025 року) та змінено денну фіксовану процентну ставку з 0,285% на 1% на день. Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
18 травня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №14961883 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 13 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 41 день (до 01.06.2025 року) Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
05 червня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду №15092303 до кредитного договору №71443347, за умовами якої продовжено строк кредитування на 14 днів, в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 14 днів на 55 днів (до 19.06.2025 року) Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. 
Таким чином, договір надання коштів у кредит №71443347 від 21 квітня 2025 року та додаткові угоди до вказаного договору №14866567 від 05 травня 2025 року, №14961883 від 18 травня 2025 року та №15092303 від 05 червня 2025 року, укладені між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 є електронними документами, підписаними аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, та вважаються такими, що укладені в письмовій формі.
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №16/10/25. 
Згідно п.2.1.3 договору факторингу право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора в момент підписання сторонами Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Зазначений реєстру вимог був підписаний між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 16 жовтня 2025 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться під порядковим №881.
Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №71443347 від 21 квітня 2025 року в сумі 14698,40 грн. з яких: 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за відсотками, 0 грн. – сума заборгованості за комісією, 8998,98 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, 16 жовтня 2025 року відбулося відступлення прав вимоги за договором №71443347 від 21 квітня 2025 року щодо боржника ОСОБА_1 від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», яке набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. 
За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Як встановлено судом, 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування зазначеної суми на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується витребуваною судом у АТ «ПриватБанк» випискою по рахунку ОСОБА_1 , відповідно до якої на рахунок НОМЕР_1 ємітований на ім`я ОСОБА_1 , 21 квітня 2025 року зараховано 5000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №71443347 від 21 квітня 2025 року заборгованість складає 14698,40 грн. з яких: 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за відсотками, 0 грн. – сума заборгованості за комісією, 8998,98 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Разом з тим, з урахуванням зменшення позовних вимог на суму заборгованості по пені у сумі 8998,98 грн., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5699,42 грн., з яких 4999,44 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. сума заборгованості за процентами.
Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що кредитний договір є неукладеним, оскільки позивач не надав суду доказів реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позивача (первісного кредитора), формування та направлення конкретного одноразового ідентифікатора для підписання саме договору №71443347, введення цього ідентифікатора в систему. 
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, або реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини у урахуванням поданих доказів визнається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). 
Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, поки інша сторона її не спростує (Постанова ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
Відповідач стверджує, що кредитний договір є неукладеним у зв`язку з відсутністю доказів реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позивача (первісного кредитора), формування та направлення конкретного одноразового ідентифікатора для підписання саме договору №71443347, введення цього ідентифікатора в систему. 
.
Разом з тим, суд зазначає, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не надано будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, банківських виписок по рахунку, суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
За умовами кредитного договору відповідач отримав грошові кошти у сумі 5000,00 грн. у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
У реквізитах договору вказано рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який відповідає номеру платіжної картки НОМЕР_1 на який 21 квітня 2025 року зараховано 5000 грн., що підтверджується наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою по картковому рахунку, емітованому на ім`я ОСОБА_1 .
Між тим, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність зазначеного у кредитному договорі карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Щодо заперечень відповідача стосовно нарахованих процентів за договором, суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне.
Відповідач у своїх запереченнях зазначив, що позивачем неправомірно нараховані проценти за кредитним договором.
Судом встановлено, що сторонами в договорі та додаткових угодах до нього було узгоджено нарахування процентів за користування кредитом та строки їх нарахування, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що нарахування процентів за кредитом є неправомірним.
Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього відповідачем суду не надані.
Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до позивача за договорами факторингу, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо стягнення суми заборгованості за кредитом з урахування зменшення позовних вимог. 
Стосовно витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Правнича допомога позивачеві у даній справі була надана адвокатом Ткаченко Ю.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 25.08.2025 року та акту про надання правової допомоги від 21.10.2025 року, згідно якого загальна вартість за надану послугу складає 4500 грн. 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що складність справи, що розглянута, є не великою, позовна заява є типовою для позовних заяв про стягнення кредитної заборгованості, розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, суд враховуючи вимоги розумності та справедливості вважає необхідним та достатнім стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подачу позову судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, реквізити: НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) заборгованість за кредитним договором №71443347 від 21 квітня 2025 року у сумі 5699 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 42 коп., з яких 4999,44 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 699,98 грн. – сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, реквізити: НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) витрати на сплату судового збору по справі в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 4 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, реквізити: НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, адреса: 08205, м.Ірпінь, вул.Садова, 31/33);
відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Л.М.Семенова