ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 лютого 2026 року	Справа №160/17702/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, – 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди, встановленої п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024 в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди, встановленої п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024 в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем, проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . У період з 01.09.2024 по 30.11.2024 позивач брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України на території Краснопільської СТГр Сумського району Сумської області. У період з 01.09.2024 по 30.11.2024 Краснопільська СТГр Сумського району Сумської області входила до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 04.10.2024 №461, від 02.11.2024 №503, від 04.12.2024. Начальник штабу – заступник командира Військової частини НОМЕР_1 неодноразово подавав рапорти про включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в бойових діях. Проте, відповідач не виплатив позивачу в повному обсязі збільшеної додаткової грошової винагороди, як було передбачено рапортами, бойовими розпорядженнями та бойовими наказами, а також Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн, за період з 01.09.2024 по 30.11.2024. В той час як за серпень 2024 року та за грудень 2024 року відповідач виплатив позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000 грн як такому, що брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. Тому, позивач правомірно очікував, що відповідач виплатить йому додаткову винагороду в розмірі 100000 грн за період з 01.09.2024 по 30.11.2024. Представником позивача було скеровано адвокатський запит до командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2025 з питання нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди, за період з 01.08.2024 по 31.12.2024. Відповідачем отримано вказаний адвокатський запит засобами поштового зв`язку. Однак, відповіді не надано. 25.04.2025 та повторно 21.05.2025 представником позивача було скеровано адвокатський запит до Міністерства оборони України з метою отримання інформації, яка не була надана відповідачем. Військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь за вих. №11/1337 від 06.05.2025 на один із адвокатських запитів, в якій, зокрема, було зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 не допускала порушень виплати позивачу додаткової винагороди. Позивач із такою позицією відповідача не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена відповідачу до електронного кабінету в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Станом на час розгляду справи від відповідача до суду відзив не надійшов. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії доказів, необхідних для вирішення справи по суті. 
Копія ухвали про витребування доказів у справі направлена відповідачу до електронного кабінету в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Проте, витребувані документи відповідачем до суду не надано.
З огляду на викладене, суд здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Начальником штабу – заступником командира Військової частини НОМЕР_1 подано командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорти від 06.09.2024, 06.10.2024, 06.11.2024, 06.12.2024 про здійснення виплати військовослужбовцям, зазначених у рапортах (у тому числі, позивачу) додаткової винагороди, оскільки останні брали безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України, а саме на території Краснопільської СТГр Сумського району Сумської області, за періоди з серпня 2024 року по листопад 2024 року (включно). 
Позивач вважає, що за період з вересня 2024 року по листопад 2024 року йому сплачено додаткову винагороду у неналежному розмірі.
Представником позивача скеровано до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 19.02.2025 з питання нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди, за період з 01.08.2024 по 31.12.2024. Відповідь на означений адвокатський запит у матеріалах справи відсутня. 
Представником позивача скеровано до Міністерства оборони України адвокатський запит від 25.04.2025 та повторно 21.05.2025 з питання нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди, за період з 01.08.2024 по 31.12.2024.
Листом від 06.05.2025 №11/1337 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит, який надійшов 01.05.2025, зазначено, що порушень умов виплати позивачу додаткової винагороди допущено не було. 
Позивач із такою позицією відповідача не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За правилом ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168, якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 № 168, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально- виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди, згідно абз. 4 п. 1 Постанови № 168 здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 виплачується, зокрема, у розмірі 100000 гривень тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях здійснюється на підставі бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій (або іншого передбаченого документа) та рапорту (донесення) командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях наявні копії рапортів начальника штабу – заступника командира Військової частини НОМЕР_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2024, 06.10.2024, 06.11.2024, 06.12.2024 про здійснення виплати військовослужбовцям, зазначених у рапортах (у тому числі, позивачу) додаткової винагороди, оскільки останні брали безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України, а саме на території Краснопільської СТГр Сумського району Сумської області, за періоди з серпня 2024 року по листопад 2024 року (включно), а також витягів із бойових розпоряджень. 
Інші документи на підтвердження участі позивача у бойових діях, витребувані ухвалою суду, відповідачем не надано. 
Суд зазначає, що відсутність у відповідача окремих первинних документів не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди, якщо факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях підтверджений належними та допустимими доказами.
Внутрішні організаційні недоліки, архівування документів або їх непередача між військовими частинами є сферою відповідальності держави та її органів і не можуть покладатися на військовослужбовця як негативні наслідки для реалізації його соціальних прав.
Військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом владних повноважень, на який покладено функції щодо грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі тих, які проходили службу у військових частинах, що були розформовані, а тому саме на неї покладається обов`язок з нарахування та виплати належних позивачу сум.
Відповідач не надав доказів на спростування факту безпосередньої участі позивача у бойових діях у спірний період, а також доказів на користь відсутності у нього обов`язку щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за наявності відповідних підтверджуючих документів, що суперечить покладеному на суб`єкта владних повноважень обов`язку доведення правомірності своєї бездіяльності згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що на виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідачем інших документів надано не було, у своїй сукупності підтверджують, що позивач у спірний період виконував завдання безпосередньо у районі ведення бойових дій, однак, додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн йому не нарахована та не виплачена у належному розмірі.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивач як військовослужбовець Збройних Сил України набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень на місяць пропорційно дням участі у бойових діях за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024, відповідно до Постанови №168 та Порядку №260.
Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024 в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
У свою чергу, дії – це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії – це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Як вже було зазначено, листом від 06.05.2025 №11/1337 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит, якою зазначено, що порушень умов виплати позивачу додаткової винагороди допущено не було, тобто, фактично відмовлено у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди у належному розмірі.
Аналізуючи вищевикладене суд вважає, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки відповідачем (дією) відмовлено, шляхом формування відповідного листа, у виплаті додаткової винагороди у належному розмірі.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як військовослужбовець у справі, пов`язаній з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, – 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за взяття ним безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024 в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за взяття ним безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2024 в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька