Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
16 лютого 2026 року справа № 520/29570/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григоров Д.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІЗ-КОНТАКТ, ЛТД " (вул. Гіршмана, буд. 9,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61002, код ЄДРПОУ14346392) до Головне управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ43983495) третя особа: Державна податкова служба України (пл. Львівська, буд. 8,м. Київ,04053, код ЄДРПОУ43005393) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіз-контакт, ЛТД " звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просило (з урахуванням уточненого позову) :
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ: 43983495 / 61057, Україна, Харківська область, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок, 46) від 07.07.2025 №0/33396/0415, що складене на підставі акту від 19.06.2025 №26928/20-40-04-15-10/14346392. 
В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначалося, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було ухвалено на підставі хибних висновків контролюючого органу про порушення позивачем пункту 200.1, пункту 200.2, статті Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18 декларації) на 165593 гривень за звітний період жовтень 2015 року. З такими висновками позивач не згоден, оскільки, на його думку, акт перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не містить доказів факту порушення позивачем норм податкового законодавства та не відповідає існуючим фактам.
Ухвалою суду від 27.11.2025р. відкрито спрощене провадження у справі. Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. 
Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, згідно якої він наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням доводів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив. 
Третя особа у справі ДПС України пояснень щодо позовних вимог до суду не надала. 
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 
В червні 2025 року фахівцями ГУ ДПС у Харківській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ГІЗ-КОНТАКТ ЛТД» за жовтень 2015 року. 
За наслідками перевірки складено акт від 19.06.2025р. №26928/20-40-04-15-10/14346392, згідно якого встановлено, що 20.11.2015р. позивачем надана податкова декларація з ПДВ за № 9237748113 за жовтень 2015, згідно якої рядок 25 (сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного(податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду склала 0 грн. 19.05.2016 року, за №9080640570 надано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно якої підприємством зменшено ряд. 18 (позитивне значення, яке сплачується до бюджету) на суму (-)165593 грн., в результаті чого у підприємства виникла «інша» переплата в сумі в сумі 165593 грн. Таким чином, на думку контролюючого органу, перевіркою встановлено порушення підприємством позивача пункту 200.1, пункту 200.2, статті Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18 декларації) на 165593 гривень за звітний період жовтень 2015 року.
На підставі розгляду вказаного акут перевірки, контролюючим органом було ухвалено оскаржуване в цій справі податкове повідомлення-рішення від 07.07.2025р. № 0/33396/0415, згідно якого позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 182 152,30 грн., в тому числі: збільшена сума грошового зобов`язання – 165 593, 00 грн., а також штрафні (фінансові) санкції – 16 559,30 грн. 
Не погодившись з наведеним, позивачем було подано до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.07.2025 №0/33396/0415, складене на підставі акту від 19.06.2025 №26928/20-40-04-15-10/14346392, яка рішенням Державної податкової служби України від 23.10.2025 № 30729/6/99-00-06-01/0306 була залишена без розгляду.
Доводи позовної заяви полягали у тому, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, у разі надіслання уточнюючого розрахунку сплатити суму недоплати та штраф у розмірі 3 відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Фактично за жовтень 2015 року підприємством подано уточнюючий розрахунок на переплату, тобто той же самий рядок 18, але там уже зазначено «-» у загальному підсумку, а отже ні про які штрафні санкції мова не йдеться. Як наслідок, підприємством передплачено податкові зобов`язання до бюджету в одному із попередніх періодів, завищивши податкові зобов`язання, занизивши податковий кредит. Що саме і підтверджується складеним актом перевірки. До того ж, тимчасово, на період з 1 серпня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у разі самостійного виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що призвели до заниження податкового зобов`язання, такий платник звільняється від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, та пені. Крім того, як зазначав позивач, перевірку проведено без врахування передбачених ПК України граничних строків проведення камеральної перевірки, який надає право контролюючому органу на перевірку, граничний строк камеральної перевірки сплив 19 травня 2019, після подання підприємством уточнюючого розрахунку 19 травня 2016 до декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015.
Дослідивши доводи сторін та наявні матеріали справи, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Згідно з ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).
Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України.
Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
При цьому, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку (абзаци 4-6 пункту 50.1 статті 50 ПК України).
Пунктом 50.2 статті 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПК України. При цьому таке право має бути реалізоване не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Встановлене пунктом 50.2 статті 50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки.
Більш того, можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена пунктом 50.3 статті 50 ПК України, згідно з яким у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.
Таким чином, платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку у період після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики застосування вищенаведених норм Податкового кодексу України Верховним Судом, як судом касаційної інстанції, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Аналогічне правозастосування в частині можливості подання уточнюючих розрахунків після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, викладене і в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 805/4187/16-а, від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 826/8894/18, від 4 листопада 2020 року у справі № 640/330/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 360/3701/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 804/54/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 400/1379/19, від 09 лютого 2024 року у справі № 640/35633/21 та від 28 лютого 2024 року у справі №420/5099/23.
В цій справі, як вказувалося вище, позивач подав за звітний період жовтень 2015 року уточнюючий розрахунок від 19.05.2016р., відповідно якої підприємством зменшено ряд. 18 (Позитивне значення, яке сплачується до бюджету) на суму (-)165593 грн., у результаті чого у підприємства виникла «інша» переплата в сумі 165593 гривень.
Таким чином, ТОВ «Гіз-контакт, ЛТД» в порушення п. 200.1 ст.2(ДО Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, розділу VI, розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 зі змінами та доповненнями, за результатами наданого уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість за жовтень 2015 року від 19.05.2016 № 9080640570 зменшено рядок 18 (Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) на суму 165593 грн, згідно податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року від 20.11.2015 № 9237748313 рядок 18 дорівнює 0 грн.
Перевіркою встановлено порушення підприємством ТОВ «Гіз-контакт, ЛТД», вимог пункту 200.1, пункту 200.2, статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, розділу VI, розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, що призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту' поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18 декларації) на 165593 гривень за звітний період жовтень 2015 року.
Внаслідок наведеного суд вважає доводи позовної заяви необгрунтованими. 
Що стосується строків проведення камеральної перевірки в цій справі, порушення права на надання заперечень на акт податкової перевірки, суд зазначає, що у пункті 76.3 статті 76 ПК України встановлено для контролюючого органу два строки, у які може бути проведена камеральна перевірка. Розмежування цих строків здійснюється за предметом камеральної перевірки: 1) камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, за днем їх фактичного подання; 2) камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Як зазначено у п. 113.2 ст.113 Податкового кодексу України, перебіг строку давності для застосування штрафних (фінансових) санкції (штрафів) зупиняється у випадках, визначених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу. Законом України від 17.03.2020р. № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності – 18.03.2020р., до ПК України було внесено зміни, зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено п. 521 та п. 525.
Відповідно до абзацу 10 п. 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на період з 18.03.2020р. по 31.05.2020р. зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Законом України від 13.05.2020р. №591-IX до пункту 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни (набрали чинності 29.05.2020р.), якими в абзаці десятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023р. № 651 скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV-2. Крім того, Законом України від 15.03.2022р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності з 17 березня 2022 року) статтю 102 Податкового кодексу України було доповнено пунктом 102.9 такого змісту: « 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
В подальшому пункт 102.9 статті 102 Податкового кодексу України було виключено на підставі Закону України від 30.06.2023р. № 3219-IX, який набрав чинності 01 серпня 2023 року.
На підставі пункту 20.1.4, п.20.1, ст.20 розділу І та в порядку статті 76 розділу II проведено камеральну перевірку ТОВ «Гіз-контакт,ЛТД» та складено акт від 19.06.2025 № 26928/20-40-04-15-03/14346392. ТОВ «Гіз-контакт,ЛТД» до Головного управління ДПС у Харківській області не надавали заперечення на вище зазначений акт камеральної перевірки. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
В даній справі суд вважає, що ключові доводи сторін отримали свою оцінку, інші доводи висновків суду не спростовують. 
За приписами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров