КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року справа №752/12540/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Суть спору: у жовтні 2021 року до Голосіївського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 №0040744202, від 03.06.2019 №0040754202, від 03.06.2019 №0040764202, від 03.06.2019 №0040874202.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2021 вказану справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2021 (суддя Шулежко В.П.) позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 (суддя Шулежко В.П.) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
13.12.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про заміну відповідача ГУ ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39439980) на правонаступника ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
28.12.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.
06.08.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 17.01.2023 №03-19/2966/23 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №752/12540/19.
06.08.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 прийнято адміністративну справу №752/12540/19 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О.; продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалено замінити відповідача у даній справі - Головне управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код: 39439980, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44116011, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) (далі – відповідач та/або ГУ ДПС у м. Києві, контролюючий орган). 
Як свідчать матеріали справи позов мотивований відсутністю будь-яких доказів щодо прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) ПАТ «КЛАСИКБАНК» (ЄДРПОУ 23926846) за його самостійним рішенням за кредитним договором № 93125 від 12.12.2013 та отриманням позивачем доходу у вигляді додаткового блага у сумі 58402,12 грн. При цьому позивач вказує, що наявні документи свідчать про проведення електронних торгів та продаж права вимоги ПАТ «КЛАСИКБАНК» до позичальника – ОСОБА_1 по згаданому договору на користь ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», код ЄДРПОУ 39306471 згідно з договором № 0809217 від 08.09.2017 про відступлення права вимоги у сумі 176 169,57 грн. 
Заперечуючи щодо задоволення адміністративного позову представник відповідача у відзиві на позовну заяву, який зареєстрований Окружним адміністративним судом міста Києва 13.12.2021 зауважив, що факт прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) підтверджується листом ПАТ «КЛАСИКБАНК» від 29.08.2018 № Л-98 (вх. ГУ ДФС у м. Києві № 65644 від 31.08.2018). Представник контролюючого органу наполягає, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО ДФС України в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 платник податків – фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід у загальній сумі 58 402,12 грн за ознакою доходу 126 – дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Відтак представник відповідача стверджує, що позивачем не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2017 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага у сумі 58402,12 грн, які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів, чим порушено вимоги підпункту 164.2.7 (д) пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 та пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України. 
Своєю чергою позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній наполягає на правомірності заявлених позовних вимог та просить суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Також позивач наголосив, що позовну заяву було подано в межах строку звернення до суду, проте помилково визначено підсудність. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви по справі № 752/12540/19 без розгляду, зареєстрованого Окружним адміністративним судом міста Києва 14 грудня 2021 року – відмовлено. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 05.04.2019 № 4146, посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 26.04.2019 № 978/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 (далі – Акт) (т. 1, а.с. 8-14). 
У висновках Акта перевірки зафіксовано порушення платником податків – фізичною особою ОСОБА_1 : 
- пункту 179.1 статті 179 розділу ІV Кодексу з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Кодексу, не подано до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік; 
- підпункту 176.1 (а) пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; 
- підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту 164.2.17 (д) пункту 164.2 статті 164 Кодексу, не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага у сумі 58402,12 грн, відповідно занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 10 512,38 грн; 
- підпункту 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 876,03 грн. 
Тут і надалі Висновки акта перевірки (т. 1, а.с. 13). 
Не погоджуючись з Висновками акта перевірки, позивач подав заперечення. Листом ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2019 № 65851/К/26-15-42-02-27 останнє повідомило позивача про залишення висновків акта перевірки від 26.04.2019 № 978/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 без змін, а заперечення ОСОБА_1 – без задоволення 
(т. 1, а.с. 15-18). 
Надалі, ГУ ДФС у м. Києві винесено: 
- податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0040744202, яким за порушення ОСОБА_1 положень підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту 164.2.17 (д) пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, керуючись положеннями підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 та на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у сумі 10 512,38 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 2628,10 грн (далі – оскаржуване та/або спірне рішення 1) (т. 1, а.с. 19-20); 
- податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0040754202, яким за порушення ОСОБА_1 положень підпункту 176.1 (а) пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 і пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 510,00 грн (далі – оскаржуване та/або спірне рішення 2) (т. 1, а.с. 21-22); 
- податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0040764202, яким за порушення ОСОБА_1 положень пункту 179.1 статті 179 розділу ІV Кодексу з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 170,00 грн (далі – оскаржуване та/або спірне рішення 3) (т. 1, а.с. 23-24);
- податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0040874202, яким за порушення ОСОБА_1 положень підпункту 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України та керуючись положеннями пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за податковими зобов`язаннями у сумі 876,03 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 219,01 грн (далі – оскаржуване та/або спірне рішення 4) (т. 1, а.с. 25-26). 
Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення. 
Позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує положення чинного законодавства, яке діяло станом на час їх виникнення та враховує наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України). 
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За правилами встановленими пунктами 79.2, 79.3, 79.4 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Абзацом першим пункту 86.7 статті 86 ПК України регламентовано, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на подання заперечень на акт перевірки, за результатами розгляду яких листом ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2019 № 65851/К/26-15-42-02-27 повідомило про залишення висновків акта перевірки від 26.04.2019 № 978/26-15-42-02-30/2786313278 без змін, а заперечення ОСОБА_1 – без задоволення. 
Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Аналізуючи викладене, суд зауважує, що позивач не обґрунтовує позовні вимоги порушенням контролюючим органом порядку призначення та/або проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а судом таких порушень не встановлено. 
Одночасно, позивач наполягає на відсутності будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження обставини прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) ПАТ «КЛАСИКБАНК» (ЄДРПОУ 23926846) за його самостійним рішенням за кредитним договором № 93125 від 12.12.2013 та отриманням позивачем доходу у вигляді додаткового блага у сумі 58 402,12 грн.
Відтак, основним питанням, яке потребує вирішення у даній справі, є встановлення наявності / відсутності обставин прощення (анулювання) кредитором заборгованості за кредитним договором № 93125 від 12.12.2013 та отриманням позивачем доходу у вигляді додаткового блага у сумі 58 402,12 грн.
Перевіряючи окреслені обставини, суд враховує, що згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. 
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). 
Відповідно до абзацу першого та абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
Таким чином, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.
Положеннями підпункту 164.2.17 (д) пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до положень частини першої та частини другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Аналіз викладеного дає суду підстави дійти висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Враховуючи наведене, оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.08.2024 у справі № 260/1012/19 та від 18.03.2025 у справі № 480/805/21.
Судом встановлено, що 12.12.2013 між позивачем та ПАТ «КЛАСИКБАНК» укладено кредитний договір № 93125, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію в сумі 165 000,00 грн на умовах, визначених цим договором (далі – Кредитний договір) (т. 1, а.с. 27-33). 
Відповідно до пункту 7.9 Кредитного договору відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою стороною. 
Цей пункт Договору не розповсюджується на випадки повної ліквідації або реорганізації банку. 
Відповідно до Додатка № 1 від 11.12.2014 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони погодили внести зміни до Кредитного договору, зокрема визначили, що кредит надається на строк з 12 грудня 2013 року по 10 грудня 2015 року (пп. 1.3.1) (т. 1, а.с. 34). 
Додатком № 2 від 13.02.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони визначили графік погашення за тілом кредиту (т. 1, а.с. 35). 
Додатком № 3 від 03.03.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони дійшли взаємної згоди внести зміни та доповнення до п. 1.1 та пп. 1.3.4 Кредитного договору № 93125 віл 12 грудня 2013 року, а саме: Кредитодавець надає позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію в сумі 203 596,52 грн на умовах, визначених цим договором та встановили графік погашення заборгованості за тілом кредиту (т. 1, а.с. 36). 
Відповідно до Додатка № 4 від 10.04.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 та Додатком № 5 від 22.04.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторонами внесено зміни до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 в частині строку сплати процентів (т. 1, а.с. 37-38). 
Згідно з Додатком № 6 від 22.05.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони дійшли згоди виключити п.п. 1.3.4 Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 (т. 1, а.с. 39). 
Відповідно до Додатка № 7 від 10.12.2015 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони внесли зміни до п.п. 1.3.1 Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013, а саме визначили, що кредит надається строком з 12 грудня 2013 по 09 грудня 2016 року (т. 1, а.с. 40).
Додатком № 8 від 16.02.2016 до Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013 сторони внесли зміни до п.п. 1.3.1 Кредитного договору № 93125 від 12.12.2013, а саме визначили, що кредит надається строком з 12 грудня 2013 по 09 грудня 2016 року, та визначили графік погашення заборгованості за тілом кредиту (т. 1, а.с. 41). 
Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.04.2017 у справі № 752/197/17 позов Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» 146 987 грн 49 коп. простроченої заборгованості по кредиту, 11 011 грн 26 коп. простроченої заборгованості по процентах, 3 764 грн 45 коп. пені за прострочення повернення кредиту, 514 грн 40 коп. пені за прострочення сплати процентів та 2 434 грн. 16 коп. судового збору.
Водночас судом встановлено, що 08.09.2017 між ПАТ «КЛАСИКБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» укладено договір № 08092017 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до позичальника, зазначеного у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржник, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, за кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень, додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – Основний договір, надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (далі – Договір про відступлення права вимоги) 
(т. 1, а.с. 44-46). 
Відповідно до пункту 4 Договору про відступлення права вимоги сторони домовилися, що за відступлення вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору, на підставі Протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-08-11-000169-b від 28.08.2017, переможцем яких став Новий кредитор, станом на дату укладання даного Договору Новим кредитором проведено повний розрахунок з Банком за придбаний актив та сплачено Банку грошові кошти у сумі 117 767,45 грн, без ПДВ, надалі – Ціна відступлення. 
Згідно з Додатком № 1 до Договору № 08092017 про відступлення права вимоги від 08.09.2017 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за таким договорами» первинним кредитором – ПАТ «КЛАСИКБАНК» відступлено Новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» право вимоги до боржника – ОСОБА_1 за договором 
№ 93125 від 12.12.2013, загальна сума заборгованості 176 169,57 грн, у тому числі простроченою кредитною заборгованістю в розмірі 146 987,49 грн та простроченими процентами у розмірі 29 182 грн (далі – актив) (т. 1, а.с. 47). 
Також первинним кредитором – ПАТ «КЛАСИКБАНК» та Новим кредитором – Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» складено та підписано акт приймання-передачі від 08.09.2017 до Договору відступлення права вимоги № 08092017 від 08.09.2017 (т. 1, а.с. 48) та акт № 1 від 12.09.2017 
(т. 1, а.с. 49). 
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «КЛАСИКБАНК» реалізувало своє право вимоги за Кредитним договором № 93125 від 12.12.2013, боржником за яким є – ОСОБА_1 новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», а саме: загальну суму заборгованості 176 169,57 грн, у тому числі простроченою кредитною заборгованістю в розмірі 146 987,49 грн та простроченими процентами у розмірі 29 182 грн шляхом продажу такої вимоги (відступлення) на підставі електронних торгів за 117 767,45 грн, без ПДВ. 
Згідно з підпунктом 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 ПК України відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). 
Підпунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
При цьому в силу положень частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Як вже було зауважено вище, частиною першою статті 605 ЦК України регламентовано, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Разом з цим суд наголошує, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.
Тобто необхідною складовою для формування висновку про отримання фізичною особою додаткового блага у вигляді прощеного (анульованого) боргу (кредиту) є фактично отримання ним доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. 
Як вже було зауважено вище, згідно з Додатком № 1 до Договору № 08092017 про відступлення права вимоги від 08.09.2017 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за таким договорами» первинним кредитором – ПАТ «КЛАСИКБАНК» відступлено Новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» право вимоги до боржника – ОСОБА_1 за договором № 93125 від 12.12.2013, загальна сума заборгованості 176 169,57 грн, у тому числі простроченою кредитною заборгованістю в розмірі 146 987,49 грн та простроченими процентами у розмірі 29 182 грн. 
Суд наголошує, що відповідно до матеріалів справи зобов`язання позивача за Кредитним договором № 93125 від 12.12.2013 не є припиненими, адже ОСОБА_1 не звільнився від виконання обов`язку щодо погашення заборгованості за таким договором. У межах таких правовідносин лише змінився кредитор у зобов`язанні за Кредитним договором, проте не настали обставини отримання позивачем доходу у вигляді прощення його заборгованості перед попереднім кредитором – ПАТ «КЛАСИКБАНК». 
Суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено обставини відступлення ПАТ «КЛАСИКБАНК» права вимоги за Кредитним договором новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» стосовно боржника – ОСОБА_1 щодо простроченої кредиторської заборгованості в розмірі 146 987,49 грн та простроченими процентами у розмірі 29 182 грн. 
Сума кредиторської заборгованості в розмірі 146 987,49 грн відповідає сумі простроченої заборгованості по кредиту відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04.04.2017 по справі № 752/197/17. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач фактично не отримав доходу, внаслідок укладення Договору про відступлення права вимоги, адже зобов`язання не є припиненими. 
Разом з цим, суд досліджуючи матеріали справи враховує, що ПАТ «КЛАСИКБАНК» реалізувало ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» право вимоги до позивача на загальну суму 176 169,57 грн за 117 767,45 грн. 
Різниця між сумою, на яку відступлено право вимоги від ціни цього активу згідно з укладеним Договором про відступлення права вимоги складає 58 402,12 грн. 
Саме цю суму відповідно до матеріалів справи ПАТ «КЛАСИКБАНК» було включено до податкового розрахунку за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2017 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анульованого (прощеного) боргу за ознакою доходу – 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 . 
Надаючи оцінку окресленим обставинам, суд вважає, що фактична реалізація ПАТ «КЛАСИКБАНК» активу (права вимоги за Кредитним договором) за ціною, що є меншою, аніж сума відступленого активу та різниця, яка виникла у зв`язку з цим, не може свідчити про отримання саме позивачем (боржником) доходу, тобто прощення банком – ПАТ «КЛАСИКБАНК» суми кредитної заборгованості на відповідну суму різниці. 
Одночасно суд зауважує, що лист ПАТ «КЛАСИКБАНК» від 29.08.2018 № Л-98 «Про надання інформації та її документального підтвердження» не є достатнім та належним доказом отримання ОСОБА_1 додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) боргу (кредиту), оскільки в останньому повідомлено, що станом на 29.12.2017 у зв`язку з завершенням процедури ліквідації Уповноважена особа передала на зберігання всі архівні документи до Національного банку України (т. 1, а.с. 115).
Зазначення у згаданому листі про дотримання банком вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України без надання належних та достатніх доказів, що підтверджують наведене, на переконання суду, зважаючи на встановлені вище обставини не є беззаперечним доказом отримання ОСОБА_1 додаткового блага. 
Разом з цим у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження звернення контролюючого органу до Національного банку України з метою отримання відповідних документів. 
Одночасно зі змісту листа ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2019 № 65851/К/26-15-42-02-27 «Про розгляд заперечень гр. ОСОБА_1 », судом вбачається, що контролюючим органом не було надано правової оцінки обставинам відступлення права вимоги за Кредитним договором, тобто не досліджено правову природу зміни кредитора у зобов`язані, що, на переконання суду мало своїм наслідком формування помилкових висновків про отримання позивачем додаткового блага. 
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями частини першої статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, беручи до уваги викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи не підтверджено обставини порушення позивачем підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту 164.2.17 (д) пункту 164.2 статті 164 ПК України, та як наслідок, висновки контролюючого органу про не декларування ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага у сумі 58 402,12 грн, та й відповідно заниження ним і не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 10 512,38 грн є помилковими. 
Відтак, податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № 0040744202 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позов у наведеній частині задоволенню. 
Згідно з пунктом 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). 
Враховуючи те, що позовні вимоги стосовно оскарження спірних рішень 2, 3 та 4 є похідними, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для скасування останніх, і відповідно задоволення позовних вимог у цій частині. 
Резюмуючи наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваних рішень критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, з огляду на що адміністративний позов підлягає до задоволення у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 88). 
Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд
вирішив:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.06.2019 №0040744202. 
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.06.2019 №0040754202. 
4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.06.2019 №0040764202. 
5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.06.2019 №0040874202. 
6. Стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44116011, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.