Справа № 445/2415/25 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 33/811/286/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Михалевського Юрія Романовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Михалевського Юрія Романовича на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 3 лютого 2026 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 16 вересня 2025 року о 21 год. 10 хв., в м. Золочеві по вул. Є. Коновальця, керувала автомобілем марки «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у порядку, передбаченому чинним законодавством відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Михалевський Ю.Р., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою,а висновки суду побудовані на припущеннях.
Повідомляє, що ОСОБА_1 пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого показав 0,23 проміле, з результатом вона не погодилася, виявила бажання пройти огляд в медичному закладі, від якого її відмовили працівники поліції та порекомендували відмовитися від проходження огляду в цілому на відеозапис.
Наголошує, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 безпричинно, введено водія в оману, щодо підстав зупинки автомобіля.
Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервний, відсутній фрагмент тривалістю майже 1 годину, а працівники поліції не змогли пояснити причин припинення запису перед розпаковуванням муштука.
Зазначає, що обставини, які відбувалися в цей час підтверджені показаннями свідка ОСОБА_2 .
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456028 від 16 вересня 2025 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 , 16 вересня 2025 року о 21 год. 10 хв., в м. Золочеві по вул. Є. Коновальця, керувала автомобілем марки «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовилась; 
- інформацією з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакція (а.с. 4), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження огляду в медичному закладі вона відмовилась;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с .3), відповідно до якого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння вона відмовився;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено в судовому засіданні, на якому зафіксовано опитування водія ОСОБА_1 , під час якого їй повідомлено причину зупинки транспортного засобу (проблеми із підсвіткою номерного знака), під час опитування працівниками поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запах алкоголю, у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 спершу погодилася пройти огляд, після того, як їй було надано герметично запакований муштук, намагалася домовитися з працівниками поліції, через деякий час остаточно відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, оскільки не вважала, що вона перебуває в стані сп`яніння.
Доводи апелянта, що працівники поліції, ввели водія в оману, безпричинно зупинили її транспортний засіб, апеляційний суд розцінює критично.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 35 ЗУ « Про національну поліцію» Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Як встановлено апеляційним судом, з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівники поліції повідомляли, ОСОБА_1 , що в її транспортному засобі є проблеми із підсвідкою номерного знаку.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що дії працівників поліції, ОСОБА_1 та її захисник, у встановленому законом порядку не оскаржували.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456028 від 16 вересня 2025 року (а.с 1), а саме опитування ОСОБА_1 та її відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння із результатом 0,23 проміле, не погодилася з таким результатом, виявила бажання пройти огляд у медичному закладі, однак була безпідставно позбавлена такої можливості працівниками поліції, які при цьому рекомендували їй відмовитися від проходження огляду в цілому, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи, описаними та оціненими судом першої інстанції, а тому розцінюються як обраний особою спосіб захисту, спрямований на уникнення адміністративної відповідальності.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, чітко вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції поводилася непослідовно, намагалася домовитися з ними з метою уникнення проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Зазначена поведінка свідчить не про порушення її прав з боку працівників поліції, а про намагання уникнути фіксації об`єктивних результатів перевірки.
Такі дії у сукупності з іншими доказами у справі обґрунтовано були оцінені судом першої інстанції, як спрямовані на ухилення від належної процесуальної процедури та уникнення адміністративної відповідальності. Апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів і формування версії подій, яка б дозволила водію уникнути відповідальності.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456028 від 16 вересня 2025 року (а.с. 1) відомості про свідків не зазначена, зокрема відсутня будь-яка інформація щодо свідка ОСОБА_2 . У зв`язку з цим показання, надані нею в суді першої інстанції, не були покладені в основу рішення.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Михалевського Ю.Р. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
постановив:
постанову Золочівського районного суду Львівської області від 3 лютого 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Михалевського Юрія Романовича - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.