Справа №567/423/26
Провадження №1-кп/567/95/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2026 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя -  ОСОБА_1  
секретар -  ОСОБА_2  
з участю: прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєвєродвінськ, Архангельської області, рф, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з середньо- спеціальною освітою, одруженої, тимчасово не працюючої, громадянки України, раніше не судимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.361 КК України
встановив:
ОСОБА_4 , у період часу з 09 год. 32 хв. 23.10.2025 по 14 год. 41 хв. 06.11.2025, перебуваючи за адресою: с. Хорів, вул. Лесі Українки, 4, Острозької ТГ, Рівненського району, Рівненської області, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно- фінансової системи держави, будучи обізнаною з користуванням послугами автоматизованих банківських систем, маючи єдиний злочинний намір спрямований на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем віддаленого доступу WEB-банкінгу АТ КБ «Приват Банк», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самочинно, без дозволу власника ОСОБА_6 , за допомогою мобільного телефону, використовуючи відомості, що стали їй відомі, а саме: логін та пароль від банківського рахунку потерпілої, здійснила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи «Приват24», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є електронним платіжним засобом та системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «Приватбанк» та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є автоматизованою системою, в порушення вимог ч.2 ст.11 ч.1 ст.21 Закону України «Про інформацію», ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про захист персональних даних», здійснила вхід до її особистого кабінету в автоматизовану систему «Приват24», в результаті чого отримала повний доступ до банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «Приват Банк» та належить ОСОБА_6 , що призвело до несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи «Приват24» та отримала інформацію про поточний стан рахунку потерпілої, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є банківською таємницею.
Окрім того, ОСОБА_4 , в період часу з 09 год. 32 хв. 23.10.2025 по 14 год. 41 хв. 06.11. 2025 діючи в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом від 20 жовтня 2025 року № 793/2025, затвердженим Законом України від 20 жовтня 2025 року № 4643-ІХ та діяв у період з 23.10.2025 до 06.11.2025, перебуваючи за адресою: с. Хорів, вул. Лесі Українки, 4, Острозької територіальної громади, Рівненського району, Рівненської області, маючи безперешкодний доступ до банківського рахунку відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" (ПриватБанк Україна) № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я потерпілої ОСОБА_6 , та заздалегідь знаючи, що на вказаному банківському рахунку знаходяться грошові кошти, керуючись єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, таємно за допомогою автоматизованої системи WEB-банкініу «Приват-24», здійснила крадіжку грошових коштів у розмірі 20500 гривень, шляхом проведення декількох грошових транзакцій з банківського рахунку № НОМЕР_1 відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" та який належить   ОСОБА_6 на банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" та який належить її знайомій ОСОБА_7 , яка про злочинні дії ОСОБА_4 не знала, тим самим таємно викрала належні потерпілій ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 20500 грн, які в подальшому витратила на власні потреби, спричинивши при цьому потерпілій майнову шкоду.
Під час досудового розслідування між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури, якому на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12026181170000026 від 02.02.2026  ОСОБА_3  та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 05.03.2026 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України. 
Потерпілою надано письмову згоду на укладення такої угоди.
Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрювана ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 361 КК України, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 05.03.2026, ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинення яких ставиться їй у провину. 
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме- за ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, за ч.1 ст. 361 КК України -у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ч.1 ст. 70 КК остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання. 
Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання подала заяву, в якій підтвердила свою згоду на затвердження угоди про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження угоди їй зрозумілі. Просила справу розглянути без її участі.
Обвинувачена в підготовчому судовому засіданні підтримавши угоду, повністю визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 361 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердила фактичні обставини справи та пояснила, що розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом та дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. 
Захисник в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, зазначивши, що його підзахисна свою вину у вчинені кримінального правопорушення як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклала добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченої немає. 
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 468 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до нетяжких злочинів, санкція якого передбачає альтернативу видів покарання та тяжких злочинів, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім позбавлення волі.
Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч. 4 ст. 185 , ч.1 ст. 361 КК України. 
Потерпілою надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.
З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 -щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю злочину та обставину, що обтяжує покарання- вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особу обвинуваченої, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за нею та постійного контролю за її поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.70, 75, 76 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченої, середовище, в якому вона перебуває.
Покарання, яке узгоджене сторонами є достатнім для виправлення обвинуваченої та відповідає загальним засадам призначення покарання. При призначенні покарання судом враховуються вимоги ч.1 ст.70 КК України.
Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі "Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії" за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. 
Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом встановлено, ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст. 476 КПК України.
При цьому суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. 
Враховуючи викладене, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.
Керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, 

засудив:

затвердити угоду від 05.03.2026 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 361 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання:
-за ч.4 ст.185 КК України -у виді позбавлення волі строком п`ять років,
-за ч.1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання  ОСОБА_4  за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на  ОСОБА_4 ,  відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного суду	ОСОБА_1