ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 р. 	Справа № 480/7537/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2025, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, повний текст складено 05.11.25 по справі № 480/7537/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168) за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації за період з лютого по липень 2024 у розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації за період з лютого по липень 2024 у розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведених виплат за цей період.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у 4 самохідній артилерійській батареї 2 дивізіону В ійськової частини НОМЕР_1 та відповідно до бойового розпорядження ОСУ В « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.01.2024 № 671т/ОКП він разом з іншими військовослужбовцями брали безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, та виконували бойові завдання, а саме: з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії. Однак, починаючи з лютого 2024 року позивачу з невідомих причин, перестали здійснювати виплату додаткової винагороди із розрахунку 100 000.00 грн, відповідно до вимог Постанови № 168. Позивач зазначає, що відповідно до листа від 11.05.2024 № 1811 відповідач повідомив, що відсутні правові підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн. Позивач вважає посилання відповідача на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення МОУ від 26.01.2024 № 220/13/732 про те, що вказана додаткова винагорода виплачується лише у випадку фактичного застосування засобів ураження є протиправною та такою, що суперечить Постанові № 168 та Порядку № 260.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації за період лютий - липень 2024 у розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановлену Постановою № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації за періоди 01.02.2024 – 02.02.2024; 04.02.2024 – 05.02.2024; 07.02.2024; 10.02.2024 – 11.02.2024; 14.02.2024 – 15.02.2024;17.02.2024; 19.02.2024 – 20.02.2024; 23.02.2024 – 24.02.2024; 26.02.2024; 28.02.2024; 02.03.2024; 04.03.2024; 07.03.2024; 09.03.2024; 11.03.2024 – 22.03.2024; 24.03.2024 – 26.03.2024; 28.03.2024; 30.03.2024 – 31.03.2024; 01.04.2024 - 08.04.2024; 11.04.2024 – 15.04.2024; 17.04.2024 – 19.04.2024; 22.04.2024 – 24.04.2024; 26.04.2024 – 29.04.2024; 01.05.2024 – 04.05.2024; 06.05.2024 – 31.05.2024; 01.06.2024 – 07.06.2024; 09.06.2024 – 16.06.2024; 18.06.2024 – 22.06.2024; 24.06.2024 – 30.06.2024; 01.07.2024 – 31.07.2024, у розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведених виплат за цей період. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що факт безпосередньої участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави може бути підтвердженим тільки в комплексі з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах. Зазначає, що позивач у вказані періоди виконував свої посадові обов`язки, як старший водій відділення підвозу боєприпасів 2 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно рапортів на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях, командира 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 внесений до списку. При перевірці даних рапортів, командиром військової частини НОМЕР_1 , з метою недопущення фінансових переплат, було виявлено невідповідність підстав для виплати 100 000.00 грн додаткової винагороди деяким військовослужбовцям в тому числі ОСОБА_1 . У зв`язку з чим позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000.00 грн. Не погодившись з прийнятим рішенням командир 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з проханням провести розслідування по факту невиплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000.00 грн. На підставі даного рапорту було призначене службове розслідування по результатам якого встановлено що законні підстави для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн відсутні. Посилається на те, що функціональні обов`язки старшого водія не включають можливості виконання військовослужбовцем і інших поставлених йому завдань, тим більше під час дії воєнного стану. Вказує, що обов`язковою умовою отримання спірної додаткової винагороди є підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). При цьому, для підтвердження такої участі вимагається сукупність інформації, викладеної у наступних документах: бойові накази (бойового розпорядження); журнали бойових дій, рапорти (донесення) начальника (командира) відповідного підрозділу. Відповідно до витягів з журналу бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 бойових розпоряджень та бойових наказів щодо виконання певних завдань позивачу не визначалось. Отже, факт виконання певних завдань, які дають підставу для отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн, ОСОБА_1 в даних документах не зазначено, що дає підстави вважати що він їх не виконував, а виконував тільки обов`язки передбачені посадою старшого водія підвозу боєприпасів. Посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн, не встановив фактичних обставин виконання позивачем відповідних службових обов`язків та не перевірив наявність правових підстав для нарахування такої винагороди, що свідчить про неповне дослідження доказів та передчасність прийнятого рішення.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходить військову службу у 4 самохідній артилерійській батареї 2 дивізіону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . Трасила).
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2023 № 191, ОСОБА_1 прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою старшого водія відділення підвозу боєприпасів 2 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2023 № 351 вважати такими, що вибули до району виконання бойових завдань до угрупування сил і засобів ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Витягами з журналів бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 підтверджено, що 4 самохідна артилерійська батарея 2 самохідного артилерійського дивізіону виконувала бойові (службові) завдання з 01.02.2024 – 31.03.2024 в районах населених пунктів Запорізької області, Павлівської територіальної громади, Донецької області, Краматорського району, Краматорської громади, Миколаївської селищної територіальної громади, з 01.04.2024 – 31.07.2024 в районах населених пунктів Донецької області, Краматорського району, Краматорської громади, Миколаївської селищної територіальної громади.
Як убачається з матеріалів справи, згідно з наказом № 259 від 23.03.2024, позивачу за виконання завдань із всебічного забезпечення ведення бойових дій за період з 01.02.2024 по 29.02.2024, виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000.00 грн.
Відповідно до наказів № 340 від 22.04.2024, № 413 від 18.05.2024, № 495 від 15.06.2024, № 591 від 19.07.2024 та № 644 від 16.08.2024 за виконання бойових завдань із всебічного забезпечення ведення бойових дій, позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30 000.00 грн за періоди: з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 15.06.2024 та з 16.07.2024 по 17.07.2024 і з 27.07.2024 по 31.07.2024.
24.04.2024 військовослужбовцями подано колективне звернення до Президента України та Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в повному обсязі у розмірі до 100000 грн, з урахуванням фактично виплачених сум.
Листом від 11.05.2024 № 1811 позивача повідомлено, що ОСОБА_1 згідно зі своїми посадовими обов`язками виконує завдання з логістичного забезпечення, що входить до переліку бойових завдань з розрахунку 30 000.00 грн на місяць; підстави для виплати додаткової винагороди із розрахунку 100 000.00 грн на місяць відсутні.
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом № 135.1 від 08.05.2024, у відповідь на який листом від 25.05.2024 № 1957 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про відсутність правових підстав для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн відповідно до вимог Постанови № 168 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 № 260, зазначивши, що згідно з роз`ясненням Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 26.01.2024 за № 220/13/732, а саме пункту «Питання № 5. «Щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, які залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань, передбачених абзацами 6 Переліку», то «завдання, визначене в абзаці 6 пункту 2 XXXIV Порядку, передбачає фактичне застосування засобів ураження». Тобто, виходячи з даного твердження забезпечення ведення бойових дій входить в перелік заходів відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023 за № 566 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», переліку бойових (спеціальних) завдань яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угрупувань військ (сил) сил оборони держави з розрахунку 30000 грн. на місяць. Відповідно до «Переліку бойових (спеціальних) завдань, відповідно до яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угрупувань військ (сил) сил оборони держави з розрахунку 30000 грн. на місяць», а саме «бойове забезпечення (розвідка (аеророзвідка), інженерне забезпечення, радіоелектронна боротьба, радіаційний, хімічний, біологічний захист, топогеодезичне та метеорологічне забезпечення», «перевезення своїх військ та матеріальних засобів», «охорона військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів), а також «безперебійне функціонування систем зв`язку, автоматизованого управління військами, електронної комунікаційної мережі, її масштабування, резервування та відновлення» входить до переліку бойових (спеціальних) завдань до яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угрупувань військ (сил) сил оборони держави з розрахунку 30000 грн. на місяць. Виходячи із зазначеного, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023 за № 566 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», переліку бойових (спеціальних) завдань яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угрупувань військ (сил) сил оборони держави з розрахунку 30000 гривень на місяць, варто зробити висновки, що ОСОБА_2 виконує завдання, що входять до переліку бойових завдань з розрахунку 30000 грн. на місяць.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати за період з лютого по липень 2024 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, з розрахунку 100 000.00 грн, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданих до суду рапортів, у зазначені в них періоди, позивач приймав участь у здійснені заходів з вогневого ураження противника у складі підрозділу артилерії, що включено до переліку бойових завдань згідно розділу XXXIV Порядку № 260., які дають право на отримання збільшеної до 100 000.00 грн додаткової винагороди.
Не погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб, а Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18.04.2022 № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, тобто до 25.05.2022. В подальшому, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1-1 цієї постанови (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до п. 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно з п. 2-1 Постанови № 168 порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови визначають міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон України № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону України № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
Відповідно до пункту 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно з пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн або 30 000.00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).
Пунктом 9 згаданого окремого доручення обумовив до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн або 30 000.00 грн не включати військовослужбовців, які:
самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника) (підпункт 9.4 пункту 9);
вживати алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошеного наказом командира (начальника) (підпункт 9.8 пункту 9).
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» внесено зміни до пункту 1, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233 (який застосовується з 01.02.2023) внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
За пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 4 розділу ХХХІV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.
Колегією суддів враховується, що у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23 Верховний Суд дійшов висновку, що при прийнятті такого рішення (окремого доручення) Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000.00 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин відповідними документами.
Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.
Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом також, зокрема, у постановах від 06.08.2024 у справі № 400/10311/23, від 07.11.2024 у справі № 200/2297/23, від 05.12.2024 у справі № 420/19038/23, від 27.02.2025 у справі № 340/3447/23 та багатьох інших.
У свою чергу, у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23, Верховний Суд у межах тлумачення пункту 1 Окремого доручення № 912/з/29 щодо Військової частини як військової частини Зенітних ракетних військ Повітряних сил Збройних Сил України термін «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - безпосередня участь) охоплює виконання військовослужбовцем, зокрема:
- бойових завдань у складі частини, що веде бойові дії у складі сил оборони в районі ведення бойових дій (абзац 1);
- бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей противника (абзац 9);
- бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей (абзац 10).
Аналіз наведених положень свідчить, що виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей визнається «безпосередньою участю» незалежно від місця їх виконання (тобто навіть поза районами ведення бойових дій). Натомість, виконання бойових завдань з виявлення та супроводу повітряних цілей набуває статусу «безпосередньої участі» лише за умови їх здійснення у районах ведення воєнних дій.
Таким чином, не кожна діяльність підрозділу автоматично прирівнюється до безпосередньої участі у бойових діях. Ключовими критеріями є характер завдання та місце його виконання. До того ж, періоди виплати додаткової винагороди та підхід до їх обчислення суттєво відрізняються залежно від роду військ і характеру виконуваних бойових завдань.
Таким чином, позивач як військовослужбовець Збройних Сил набуває право на отримання збільшеної до 100 000.00 грн. додаткової винагороди у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2023 № 191, ОСОБА_1 прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою старшого водія відділення підвозу боєприпасів 2 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2023 № 351, вважається таким, що прибув до району бойового призначення ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: старший солдат ОСОБА_1 .
Витягами з журналів бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 підтверджено, що 4 самохідна артилерійська батарея 2 самохідного артилерійського дивізіону виконувала бойові (службові) завдання з 01.02.2024 – 31.03.2024 в районах населених пунктів Запорізької області, Павлівської територіальної громади, Донецької області, Краматорського району, Краматорської громади, Миколаївської селищної територіальної громади, з 01.04.2024 – 31.07.2024 в районах населених пунктів Донецької області, Краматорського району, Краматорської громади, Миколаївської селищної територіальної громади.
Однак, спірним у даній справи є приналежність вищезазначених посад, які обіймав позивач у спірний період до посад забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, а також те, що позивач виконував бойові завдання з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони та здійснення позивачем.
Щодо належності посади яку обіймає позивач до посади забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, суд зазначає наступне.
Як вбачається з копії військового квитка позивача серії НОМЕР_2 позивач перебуває на посаді із кодовим (цифровим) позначенням ВОС, посади 790037А водій.
Відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою впорядкування переліку посад, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України наказом Міністерства оборони України від 07.09.2020 № 317 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.09.2020 за № 927/35210 затверджено переліки військово-облікових спеціальностей і штатних посад рядового, сержантського і старшинського складу і тарифних переліків посад вищезазначених військовослужбовців.
Відповідно до Переліку № 317 за кодом посади «037», найменування посади «водій», військовим звання «солдат», військово-обліковою спеціальністю 790037, військовозобов`язані проходять військову службу та заміщують ці посади усі ВОС, крім ВОС, зазначених у пунктах «б» та «в».
Крім того, відповідно до переліку військово-облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України до спеціальностей з експлуатації, ремонту і зберігання озброєння, боєприпасів, техніки. Спеціальностей логістичного забезпечення відносяться посади за номером ВОС 790 «Перевезення автомобільним транспортом».
Як вже зазначалося судом, з 01.02.2024 по 31.07.2024 позивач перебував на посаді водія відділення підвозу боєприпасів 1 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону.
Отже, враховуючи те, що посади, які обіймав позивач у спірному періоді, належать до посад логістичного забезпечення, а також те, що до суду не надано доказів того, що позивач безпосередньо виконував бойове завдання з вогневого ураження противника у складі підрозділу артилерії, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн, передбаченої Постановою № 168 за період з 01.02.2024 по 31.07.2024.
При цьому, позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн, посилався на те, що у спірний період він був військовослужбовцем Збройних Сил України. проходив службу в 4 самохідній артилерійській батареї 2 дивізіону Військової частини НОМЕР_1 (підрозділ артилерії), брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а саме з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії; перебував безпосередньо в районах здійснення бойових дій; виконував бойове завдання.
Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що позивач, який проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у зоні ведення бойових дій, у спірний період не виконував завдань, що входять до переліку бойових завдань з розрахунку 100 000.00 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що ключовим для встановлення обґрунтованості позовних вимог у даній справі є визначення конкретних завдань, які виконував позивач, перебуваючи у спірний період у зоні ведення бойових дій.
Так, у ході судового розгляду встановлено, що у період з лютого по липень 2024 позивач перебував у районі виконання бойових завдань угрупування сил і засобів ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується витягами з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.
Однак, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт перебування військовослужбовця в районі виконання бойових завдань, визначених бойовими розпорядженнями, не є безумовною підставою для отримання збільшеної до 100 000.00 грн додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови № 168.
Верховний Суд у постановах від 21.12.2023 у справі № 200/193/23, від 26.06.2024 у справі № 200/216/23, від 31.07.2024 у справі № 200/625/23, від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23, від 28.08.2024 у справі № 200/1310/23, від 04.09.2024 у справі № 280/2228/23, від 30.09.2024 у справах № 200/232/23 та № 200/440/23, від 05.12.2024 у справі № 120/4135/23 та від 17.12.2024 у справі № 120/5140/23 на підставі аналізу положень Наказу № 164-АГ зазначив, що для відповідача підставою для виплати додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 є саме документальне підтвердження участі позивача як військовослужбовця у бойових діях (заходах) у розумінні пункту 3 цього Наказу (бойовий наказ, журнал бойових дій чи рапорт) та навіть якщо підтверджуючі докази містять формальні недоліки, але засвідчують фактичну участь у заходах, це може бути достатньо для нарахування означеної додаткової винагороди.
Натомість, право на таку винагороду у військовослужбовців виникає виключно за умов документального підтвердження виконання у відповідні дні військовослужбовцем бойових завдань, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.
Так, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що бере безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а саме виконує вогневе ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення бойових дій, втім не посилається на конкретні завдання та дії, які ним виконувались та здійснювались у спірний період, доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях позивач також не надав та на них не посилався.
Колегія суддів зазначає, що для підтвердження такої участі вимагається сукупність інформації, викладеної у наступних документах: бойові накази (бойового розпорядження); журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості; рапорти (донесення) начальника (командира) відповідного підрозділу.
З метою дослідження вказаних обставин у ході судового розгляду справи судом першої інстанції у Військової частини НОМЕР_1 було витребувано наступні документи : 
- бойові розпорядження за період з лютого по липень 2024 року;
- витяги з Журналу бойових дій стосовно участі в бойових діях за період з лютого по липень 2024 року;
- рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань за період з лютого по липень 2024 року; 
- накази про призначення додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з лютого по липень 2024 року;
- довідку з інформацією про суми та складові нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу за період з лютого по липень 2024 року.
За інформацією, повідомленою Військовою частиною НОМЕР_1 , у спірний період ОСОБА_1 виконував завдання, що входять до переліку бойових завдань з розрахунку 30 000.00 грн на місяць, за своїми посадовими обов`язками виконував завдання з логістики, як старший водій відділення підвозу боєприпасів 2 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 . 
Вказано, що в спірний період позивач не виконував вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії. 
Відповідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2024 № 259, від 22.04.2024 № 340, від 18.05.2024 № 413, від 15.06.2024 № 495, від 19.07.2024 № 591, від 16.08.2024 № 644 позивачу була виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000.00 грн за лютий – липень 2024 року згідно додатків до наказів: за виконання завдань згідно «Переліку бойових (спеціальних) завдань», затвердженим Міністром оборони України, а саме за: - всебічне забезпечення ведення бойових дій.
Також судовим розглядом встановлено, що згідно із наказами командира військової частини НОМЕР_1 про підсумки проведення службового розслідування від 08.06.2024 № 215, від 10.07.2024 № 273, від 23.08.2024 № 338, від 05.09.2024 № 361, від 11.10.2024 № 400, у Військовій частині НОМЕР_1 проводилися службові розслідування щодо невиплати особовому складу 2 самохідного артилерійського дивізіону додаткової винагороди за березень 2024 року, квітень 2024 року, травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року в розмірі 100 000.00 грн, за результатами яких встановлено, що відповідно до наданих підтверджуючих документів, виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000.00 грн не передбачена та визначено, що додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000.00 грн не виплачувати ОСОБА_1 за березень - липень 2024.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що вищевказані накази командира військової частини НОМЕР_1 були визнані протиправними та скасовані.
Таким чином, у ході судового розгляду справи не встановлено наявності доказів та документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дії у спірний період.
Отже, матеріалами справи не підтверджено право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000.00 грн з розрахунку на місяць.
Зазначеного суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутності підстав для нарахування додаткової грошової допомоги у розмірі 100 000.00 грн, оскільки інформації щодо безпосередньої участі позивача у спірний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та доказів на її підтвердження не надано, а сам по собі факт перебування військовослужбовця у зоні ведення бойових дій без підтвердження виконання при цьому бойових завдань, не є підставою для нарахування спірної додаткової винагороди.
З огляду на що колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 по справі № 480/7537/24 скасувати.
Прийняти нове судове рішення , яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий