Єдиний унікальний номер судової справи 201/4874/25
Номер провадження 1-кп/201/879/2025

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року       м. Дніпро
вул. Юрія Горовця, буд. 13
Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 , 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
потерпілої – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 14 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025047130000084 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровобада Азербайджану, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зі слів маючого середньотехнічну освіту, розлученого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України –

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2025 року приблизно о 05 годині 45 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи біля кімнати АДРЕСА_3 , вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_4 , в ході якого на ґрунті особистих неприязних відносин із останньою, у нього раптово виник протиправний умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій.
Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий протиправний умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, стоячи обличчям до потерпілої ОСОБА_4 на відстані витягнутої руки, своєю правою рукою, зжатою в кулак, наніс один удар в область обличчя потерпілої, далі наніс два удари своєю лівою рукою, зжатою в кулак, в область обличчя ОСОБА_4 , та ще три удари своєю правою рукою, зжатою в кулак, в область обличчя потерпілої.
В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носу, синця на спинці носу, поверхневої забійної рани біля лівого крила носу, двох крововиливів на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи зліва, трьох саден у лівій скроневій ділянці ближче до межі росту волосся, в проекції кута нижньої щелепи зліва, на верхній повіці правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше три тижні (21 день).
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. 

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому проступку визнав частково та заперечував наявність у нього умислу на спричинення потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Від надання показів з приводу висунутого обвинувачення на підставі ст. 63 Конституції України відмовився.
Заявлений до нього потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов визнав частково, погодився з розміром матеріальної шкоди, який просить стягнути з нього ОСОБА_4 , з розміром моральної шкоди не погодився та просив суд визначити його на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона є внутрішньо переміщеною особою і з 01 серпня 2024 року проживає з матір`ю ОСОБА_7 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . По сусідству з ними у кімнаті 602 проживає обвинувачений ОСОБА_5 , з яким у неї склалися неприязні відносити на побутовому ґрунті, зокрема, з приводу того, що останній постійно ставить сміття біля вхідних дверей до іі кімнати, на їх зауваження не реагував. З цього приводу вона скаржилася коменданту цього гуртожитку, однак, це питання залишилося без уваги.
12 березня 2025 року зранку приблизно з 05 годині 45 хвилин до 06 годині 00 хвилин вона відкрила вхідні двері кімнати і побачила пакет зі сміттям. Тоді вона пересунула пакет зі сміттям до кімнати № 602, в якій мешкав обвинувачений. В цей момент вийшла співмешканка обвинуваченого і зробила їй зауваження, наказавши забрати сміття. Далі співмешканка обвинуваченого, яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, почала кидати в неї сміттям, яке розлетілося по всьому коридору. Після чого з кімнати вийшов обвинувачений ОСОБА_5 та кинув в неї пакет зі сміттям. Вона знову взяла пакет зі сміттям, поставила його під вхідні двері кімнати № 602, в якій проживає обвинувачений, та сказала забирати сміття. Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 вийшов з кімнати, накинувся на неї із кулаками, і наніс не менше 6 ударів кулаком в область обличчя, з носу пішла кров. Вона стала кричати та звати на допомогу. Її мати також вийшла з кімнати та бачила, як ОСОБА_5 наносив їй удари в обличчя. Після чого, вийшла співмешканка обвинуваченого та забрала його до кімнати. Далі вони у вахтера викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції. При цьому, стверджувала, що обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння.
Після чого вона написала відповідну заяву про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень. Також вказала, що була оглянута судово-медичним експертом, який зафіксував наявність у неї перелічених у висновку тілесних ушкоджень, з приводу яких вона проходила лікування та витрачала грошові кошти. 
Підтримала поданий нею цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 301 гривні та моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень та просила задовольнити у повному обсязі. 
Вказала, що на підтвердження розміру матеріальної шкоди надала суду відповідну квитанцію. Розмір заявленої нею моральної шкоди обґрунтувала глибокою психологічною травмою, яку вона отримала внаслідок її побиття, що призвело до депресії, яка триває дотепер та у зв`язку із чим, вона має звернутися за допомогою до психолога. До того ж, на даний час вирішується питання необхідності оперативного втручання у зв`язку з переломом носу, оскільки вона нормально не дихає і візуально треба його виправляти. В результаті цього вона не може працевлаштуватися на роботу та повернутися до свого звичайного образу життя. 
Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання потерпіла просила призначити його відповідно до закону.

Свідок ОСОБА_7  суду показала, що вони з донькою ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами та з 01 серпня 2024 року проживають разом у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . 
Обвинувачений ОСОБА_5 проживає з ними у цьому ж гуртожитку у кімнаті 602. Підтвердила той факт, що обвинувачений постійно виставляє пакет зі сміттям в коридор під їх вхідні двері до кімнати, тому з цього приводі між ними мали місце конфлікти.
12 березня 2025 року приблизно о 05 годині 30 хвилин ранку вона хотіла вийти з кімнати, однак не змогла, оскільки перед дверима кімнати на вході стояв пакет зі сміттям. Далі її донька вийшла з кімнати, а вона залишилася.
У гуртожитку стіни без шумоізоляції, тому вона чула, як вийшла жінка з кімнати АДРЕСА_5 та почала кидати сміттям в її доньку. Після чого вискочив обвинувачений ОСОБА_5 і почав наносити удари її донці. Тоді вона відразу вийшла з кімнати і побачила, як обвинувачений ОСОБА_5 наносив ОСОБА_4 два удари кулаком в обличчя, від яких у доньки пішла кров носом. Вона стала захищати свою доньку від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 . Додала, що обвинувачений ОСОБА_5 наносив удари її донці обома руками, зжатими в кулак. 
Далі на місце події викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції. В подальшому, після обстеження та надання медичної допомоги у доньки зафіксували перелом носу. 

Отже, з показів потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 встановлено, що 12 березня 2025 року о 05 годині 45 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 44, корп. 3 біля кімнат № 601 та № 602 між потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, в результаті якого останній наніс потерпілій 6 ударів кулаком в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження.
Водночас, відмовившись від надання показів з приводу висунутого обвинувачення на підставі ст. 63 Конституції України, обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що за викладених у цьому вироку обставин, між ним та потерпілою мав місце словесний конфлікт, в результаті якого він спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження. При цьому, обвинувачений стверджував про відсутність умислу на спричинення потерпілій таких тілесних ушкоджень. 

Окрім показань потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами. 

З витягу з кримінального провадження № 12025047130000084 встановлено, що 13 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_4 внесені відомості за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке. що готується) від 12.03.2025 року встановлено, що старший оперуповноважений СКП ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 прийняв усну заяву віл ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень (забій кісток носу) 12 березня 2025 року о 05 годині 45 хвилин за адресою: АДРЕСА_6 ) на 6 поверсі.

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 654 від 12.03.2025 року встановлено, що за даними медичної документації та при огляді, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлені  тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носу, синця на спинці носу, поверхневої забійної рани на обличчі зліва, саден на обличчі, крововиливів на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи зліва, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежувана.
Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2025 року та додатку до нього у вигляді фото-таблиці встановлено, що дізнавачем СД відділу поліції №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 у присутності понятих, за участю статиста та потерпілої ОСОБА_4 , проведено слідчий експеримент, під час якого потерпіла відтворила обставини події – конфлікту між нею та обвинуваченим ОСОБА_5 , який мав місце 12 березня 2025 року о 05 годині 45 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 44, корп. 3 та механізм спричинення їй в ході цього конфлікту тілесних ушкоджень.

З висновку експерта № 740Е від 19.03.2025 року встановлено, що за даними медичної документації, викладеної в акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 654 та при огляді 12.03.2025 року, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- закритого перелому кісток носу, синця на спинці носу, поверхневої забійної рани біля лівого крила носу;
- двох крововиливів - на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи зліва;
- трьох саден - у лівій скроневій ділянці ближче до межі росту волосся, в проекції кута нижньої щелепи зліва, на верхній повіці правого ока.
Враховуючи дані медичної документації, характер та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, можна вказати, що вони могли утворитися незадовго до звернення за медичною допомогою у КП «ДОКЛМ ім. І.І. Мечникова» ДОР, тобто в термін 12.03.2025р., на який вказує обстежена та дізнавач у постанові.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, синця на спинці носу, поверхневої забійної рани біля лівого крила носу відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, садна в лівій скроневій ділянці, садна в проекції кута нижньої щелепи зліва, садна на верхній повіці правого ока відносяться до легких тілесних ушкоджень. що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі «п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6
Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету (предметів), можна лише вказати, що вони могли утворитися від не менше 6-ти механічних дій тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область обличчя за механізмом удару.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можна вказати, що вони є не характерними для спричинення при падінні з висоти власного зросту.
Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , відповідає механізму їх утворення, на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінальних правопорушень, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

Отже, з урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що діяння, яке вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він своїми діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Окремо, слід зазначити, що під час цього розгляду потерпіла ОСОБА_4 стверджувала, що обвинувачений ОСОБА_5 в момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також наполягала на долучені до матеріалів кримінального провадження фотознімків спільного застілля за участю обвинуваченого та його інших осіб, які вживали алкогольні напої, який вона зафіксувала напередодні подій, втім, стороною обвинувачення вказана обставина ОСОБА_5 не інкримінується.
Судовий розгляд відповідно до ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тож надання відповідної правової оцінки цим обставинам буде виходити за межі цього розгляду.
Тож, з огляду на положення ст. 337 КПК України та висунуте ОСОБА_5 обвинувачення, суд не може вийти за його межі і врахувати цю обставину, як таку, що обтяжує покарання.
З цих же мотивів, судом не враховуються надані потерпілою ОСОБА_4 фотознімки.

В цьому контексті, судом не враховується і надана стороною захисту копія заяви мешканців гуртожитку за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої від 23.09.2025 року адресованої начальнику відділу поліції №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП у Дніпропетровській області щодо проведення перевірки поведінки ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_7 , оскільки викладені у ній обставини не перевірені і не відносяться до подій, що підлягають з`ясуванню під час цього розгляду.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з наступного.
З огляду на приписи ст. 65 КК України суд при призначенні покарання має врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Саме ж призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Отже, насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії проступку.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 зі слів має середньотехнічну освіту, розлучений, офіційно не працевлаштований, за місцем попередньої роботи у гіпермаркеті ТОВ «Епіцентр К» № 2, де працював з 2014 по 2024 рік характеризуються з позитивної сторони, за місцем мешкання у гуртожитку характеризується з позитивної сторони, старшим ДОП СП відділу поліції № 2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області характеризується з задовільної сторони, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставин, передбачених ст. 66, 67 КК України, що пом`якшують та\або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що ОСОБА_5 має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі у межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 125 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, виходячи з наведених вище обставин та проаналізованих дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у їх сукупності, зважаючи на позицію потерпілої у судових дебатах, яка погодилася з пропозицією прокурора про призначення покарання з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді обмеження волі із випробуванням та поклавши на нього відповідні обов`язки.
Дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, з огляду на особу обвинуваченого та відсутність відомостей про працевлаштування та\або навчання ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне покласти на останнього передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Покладення на обвинуваченого таких обов`язків в повній мірі відповідає як вимогам закону та його особі, так і буде в повній мірі сприятиме меті покарання кару, а й виправленню останнього.
Така позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією викладеною в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 04.11.2019 року (справа № 686/6552/18, провадження № 51-5411ск19) щодо альтернативності видів обов`язків, визначених у п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд вважає, що покарання у вигляді штрафу, про призначення якого просила сторона захисту, насамперед, з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_5 проступку та його пост кримінальної поведінки, є занадто м`яким і таким, що є не співмірним обставинам вчиненого проступку, а тому не буде достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів.

В межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжні заходи, не застосовувалися.
Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вирішуючи поданий потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов (уточнений) про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
29 травня 2025 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень.
10 червня 2025 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 стягнути на її користь майнову шкоду в розмірі 301 гривень та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. 
В обґрунтування заяви потерпіла ОСОБА_4 посилається, що майнова шкода складається із витрат пов`язаних з придбанням лікарських препаратів для лікування в розмірі 301 гривень, що підтверджується відповідним чеком, доданим до вказаної заяви. Моральна шкода обґрунтована тим, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 її були спричинені легкі тілесні ушкодження, у тому числі, перелом носу, що призвело до довготривалого лікування, яке продовжується дотепер та обумовлене необхідністю проведення оперативного втручання, що підтверджується висновком лікарня. Вказані обставини та її стан здоров`я після отримання тілесних ушкоджень спричинили їй глибоку психологічну травму, що призвело до депресії, яка триває дотепер та у зв`язку із чим, вона має звернутися за допомогою до психолога. До того ж, на даний час вирішується питання необхідності оперативного втручання у зв`язку з переломом носу, оскільки вона нормально не дихає і візуально треба його виправляти. В результаті цього вона не може працевлаштуватися на роботу та повернутися до свого звичайного образу життя. 
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала подану нею позовну (уточнену) заяву про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди на її користь та просила задовольнити у повному обсязі.

12 червня 2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_6 подав до суду відзив на позовну заяву.
В судових дебатах захисник ОСОБА_6 просив задовольнити позовну заяву потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 частково та стягнути з його підзахисного на користь потерпілої матеріальну шкоду в повному розмірі, моральну шкоду частково у визначеному судом розмірі.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав правову позицію свого захисника з приводу поданої до нього позовної заяви потерпілої.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Так, відповідно до цивільного позову потерпілою ОСОБА_4 витрачено грошових коштів на придбання лікарських препаратів в розмірі 301 гривень.
Як встановлено у судовому засіданні, що не заперечувалося учасниками кримінального провадження, документально підтверджена сума на придбання потерпілою ОСОБА_4 лікарських препаратів складає 301 гривень, що підтверджується доданим до позову відповідним чеком.
Під час судового розгляду встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, що підтверджується як показами самої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 , так і сукупністю досліджених судом доказів, а вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку є цілком доведеною.
Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги потерпілої щодо спричинення їй внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 301 гривня знайшло своє об`єктивне підтвердження.
Тож, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь матеріальної шкоди в сумі 301 (триста одної) гривень.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснено судам в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на її користь моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій ОСОБА_4 , суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань останньої, завданих внаслідок вчиненого ОСОБА_5 кримінального проступку, які полягають у глибокій психологічній травмі, яку потерпіла отримала внаслідок її побиття, що призвело до триваючої депресії та доцільності звернення до психолога за відповідною допомогою, а також у необхідності оперативного втручання у зв`язку з переломом носу, що позбавляє останню працевлаштуватися на роботу та повернутися до свого звичайного образу життя. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду спричинену потерпілій в сумі 8000 (восьми тисяч) гривень.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 128, 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, 1, 12, 175, 177 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь матеріальної шкоди у розмірі 301 гривень та моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 301 (триста одної) гривні.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 8000 (восьми тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 – відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. 
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя             ОСОБА_11