КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року м. Київ справа №320/19564/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС), Головного сервісного центру МВС про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС), Головного сервісного центру МВС, в якому просить суд:
- визнати протиправною викладену в листі від 02.04.2025 №31/33/05/К-1445/10-2025-1620-2025 відмову Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) (код ЄДРПОУ ВП: 45574396) щодо здійснення обміну ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого вперше, після закінчення строку його дії без складення іспитів у відповідності до п.25-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340,
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) (код ЄДРПОУ ВП: 45574396) здійснити обмін ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого вперше, після закінчення строку його дії без складення іспитів у відповідності до п.25-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено в обміні посвідчення водія з посилання на винесення відносно позивача трьох постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія, оскільки кваліфікуючою ознакою, яка позбавляє особу права на обмін посвідчення водія, виданого вперше, після закінчення строку його дії без складання іспитів є саме вчинення особою протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія трьох і більше адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зауважено, що відповідачем не взято до уваги всіх обставин та не досліджено причин притягнення позивача до адміністративної відповідальності в контексті наявності безпосередньої вини у всіх випадках.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
Представник відповідачів надав відзиви на позовну заяву, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що працівники РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях діяли з дотриманням вимог Порядку № 340 та інших нормативно-правових актів. 
Звернуто увагу, що позивача тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія, а тому він позбавлений права на обмін посвідчення водія без здачі відповідних теоретичного та практичного іспитів. При цьому, постанови, які прийнято відносно позивача, останнім не оскаржувались, доказів їх скасування не надано.
Наголошено, що працівники сервісних центрів МВС лише перевіряють факт притягнення до такої відповідальності осіб, що звертаються для обміну посвідчення водія, а повноважень встановлювати будь-які обставини щодо вчинення особою адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 Кримінального кодексу України, тощо у відповідачів немає.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Грузії та 02.08.2019 отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 .
28.02.2023 позивач вперше отримав посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 у ТСЦ 3245 з терміном дії до 28.02.2025.
Як зазначає позивач, після завершення дії вказаного посвідчення водія, позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС за їх заміною на постійне посвідчення водія, за результатами чого йому усно відмовлено у заміні з підстав того, що ним було допущено більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
20.03.2025 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із письмовою заявою, в якій просив здійснити обмін посвідчення водія серії НОМЕР_1 , оскільки за період протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія ним було допущено не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.
Вказану заяву було передано на розгляд до РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях.
За результатами розгляду заяви відповідачем-1 було надано відповідь від 02.04.2025 за вих. № 31/33/05/К-1445/10-2025-1620-2025, в якій зазначалось, зокрема про те, шо згідно модуля «Реєстр адміністративних правопорушень» ЄДР МВС наявна інформація про винесення 3 постанов щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху протягом двох років з дня видачі посвідчення водія вперше та роз`яснено, що для здійснення обміну посвідчення водія йому необхідно скласти теоретичний та практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення № 340 це Положення є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.
Пунктом 2 Положення № 340 передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше.
Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.
Пунктом 21 Положення № 340 передбачено, що посвідчення водія видається після складення особою у територіальному сервісному центрі МВС іспитів, передбачених пунктом 18 цього Положення (посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С1, С, D1 і D видаються особам, які склали в територіальному сервісному центрі МВС теоретичний і практичний іспити, категорії ВЕ, С1Е, СЕ, D1E і DE - практичний, а на право керування трамваєм або тролейбусом - теоретичний іспити).
З приписів пункту 25-1 Положення № 340 слідує, що обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.
У разі вчинення особою протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія трьох і більше адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, без застосування до неї позбавлення права на керування транспортними засобами обмін такого посвідчення здійснюється із складенням теоретичного та практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС.
Згідно з пунктом 28 Положення № 340 обмін посвідчення водія, у тому числі виданого вперше, проводиться без складення іспитів, крім випадків, передбачених пунктом 25-1 цього Положення. Під час обміну посвідчення водія працівник територіального сервісного центру МВС перевіряє відомості про особу, яка подає документи, за Єдиним державним реєстром МВС, Єдиним державним демографічним реєстром, відповідними базами даних та державними реєстрами щодо осіб, які перебувають в розшуку, а також осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами або тимчасово обмежених у цьому праві.
За наявності технічної можливості щодо електронної інформаційної взаємодії між МВС та суб`єктами електронної взаємодії така перевірка відомостей про особу проводиться автоматично засобами центральної підсистеми єдиної інформаційної системи МВС або системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Статтею 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Статтею 289 КУпАП передбачено право особи на подання скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Як установлено судом, позивача протягом строку дії посвідчення серії НОМЕР_1 тричі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, винесено постанови від 21.08.204 серії 4АВ № 6977891, від 04.03.2023 серії 3АВ № 1923861 та від 18.10.2023 серії 3АВ № 03880585.
Позивач погоджувався лише з притягненням його до адміністративної відповідальності за двома постановами та посилався на те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі, за наслідком якого була винесена постанова від 18.10.2023 серії 3АВ № 03880585, оскільки він не керував транспортним засобом марки DAF, д.н.з. НОМЕР_3 , а є лише його власником.
Отже, позивач вважає, що він має право на обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, без складення іспитів.
Водночас, суд зауважує, що станом на день вчинення правопорушення, а саме 18.10.2023, позивач був та залишається власником транспортного засобу марки DAF, д.н.з. НОМЕР_3 , що також не заперечується останнім, то його в автоматичному режимі було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини першої статті 122 КУпАП. 
Відповідно до пункту 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145, належним користувачем є фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Суд зазначає, що позивачем не доведено, що відомості про ОСОБА_3 , який, як вказує позивач, керував транспортним засобом під час вчинення правопорушення, як належного користувача транспортного засобу марки DAF, д.н.з. НОМЕР_3 , внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Окрім цього, суд наголошує, що оцінку обставинам та правомірності винесення постанови 18.10.2023 серії 3АВ № 03880585 суд в рамках даної справи не може надавати, оскільки перевірка правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є предметом розгляду справи.
При цьому, правом на оскарження вказаної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченим КУпАП, позивач не скористався.
Вказана постанова є чинною та не скасованою в установленому законом порядку, доказів протилежного матеріали справи не містять. 
Більш того, позивачем сплачено штраф за означеною постановою.
Також суд бере до уваги, що відповідно до чинних нормативно-правових актів у працівників сервісних центрів МВС відсутні повноваження встановлювати будь-які обставини щодо вчинення особою адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, щодо скасування притягнення до відповідальності за вчинення таких правопорушень тощо.
Працівники територіальних сервісних центрів МВС лише перевіряють факт притягнення до такої відповідальності осіб, що звертаються для обміну посвідчення водія.
З огляду на вищевикладене, працівники РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях діяли з дотриманням вимог Порядку №340 та інших нормативно-правових актів.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано умов пункту 25-1 Положення № 340, оскільки у останнього наявно більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому підстави для заміни йому посвідчення водія без повторного складання іспитів відсутні.
Тому дії відповідача-1 щодо відмови позивачу у видачі постійного посвідчення водія взамін тимчасового без повторного складання іспитів, не можуть вважатися протиправними.
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно з приписами ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС), Головного сервісного центру МВС про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 9 березня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.