ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/5388/25
провадження у справі № 2/0285/509/26
26 лютого 2026 року    м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………….....Літвин О. О.,
секретаря………….....................Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»,
поданим в його інтересах представником Столітнім Михайлом Миколайовичем,
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі за текстом – ТОВ «Фінтраст») звернулося з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32000 грн, яка складається із тіла і процентів, 10000 грн правової допомоги та сплаченого судового збору. 
Також у позовних вимогах просив в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача. При цьому, роз`яснити такому органу (особі), що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі за текстом – ТОВ «Лінеура») та відповідачем був укладений в електронній формі кредитний договір №4871124, згідно з умовами якого останньою отримано 5000 грн кредитних коштів строком на 360 днів.
ТОВ «Лінеура» виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на обумовлену договором суму. Відповідачем зі свого боку не виконано зобов`язань за вказаним кредитним договором. 
В подальшому 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура» та ТОВ «Фінтраст» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Нарахування процентів первинним кредитором здійснювалося у період дії кредитного договору, строк дії якого станом на дату укладення договору факторингу ще не закінчився. У зв`язку з цим, у межах строку його дії, зокрема з 01.04.2025 по 01.08.2025, ТОВ «Фінтраст» продовжило нарахування процентів. 

Ухвалою від 06.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 
Ухвалою від 10.11.2025 судом постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки з матеріалів справи вбачалось, що відповідача фактично не повідомлено про відкриття провадження та у нього немає відомостей про наявність судового розгляду.
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
По справі встановлено, що 07.08.2024 між ТОВ «Лінеура» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4871124 (далі по тексту – Договір) відповідно до Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура», розміщених на сайті: credit7.ua.
У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання зазначених вимог ТОВ «Лінеура» було надано одноразові ідентифікатори 88189 і 40961 для підписання Договору на підтвердження ознайомлення відповідача з правилами та іншими супутніми документами.
Електронний цифровий підпис – це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами, суб`єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. 
Згідно п.п.1.2-1.4 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн; строк кредиту 360 днів; тип процентної ставки фіксована: стандартна процентна ставка – 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору, знижена процентна ставка – 0,013 % за кожен день користування кредитом та застосовується відповідно до умов, визначених п.1.4.2. Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Відповідно до п.3.1. Договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до п.3.4 Договору, розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та припиняється не раніше дати повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів та неустойки (п.9.3.).
Підписуючи Договір, відповідачем підтверджено, що перед його укладенням їй була в чіткій та зрозумілій формі надана усі необхідна інформація, вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на веб сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.9.).

ТОВ «Лінеура» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та 07.08.2024 надало кредит в сумі 5000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням/випискою АТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2026, наданим на запит суду в порядку витребування доказів за клопотання позивача. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Отже, надана банком на вимогу суду виписка про рух коштів за рахунком, відкритим на ім`я відповідача, є належним доказом щодо її заборгованості за кредитом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура» станом на 31.03.2025 заборгованість за Договором становить 22775 грн, яка складається з тіла кредиту 5000 грн, процентів 17775 грн та 2500 грн штрафних санкцій.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Жодних доказів на спростування факту отримання та користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем надано не було. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Порядок надання ТОВ «Лінеура» коштів у кредит встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному веб-сайті кредитодавця та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту/позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Отже, між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.
Додані до Договору таблиця обчислення загальної вартості кредиту і паспорт споживчого кредиту містять розмір суми кредиту, процентну ставку, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору. 
Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. За останнім одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
31.03.2025 між ТОВ «Лінеура» та ТОВ «Фінтраст» укладено договір факторингу №31/03/2025, у відповідності до умов якого останнє зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура» за плату, яке, в свою чергу, зобов`язується відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до останнього ТОВ «Фінтраст» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 25275 грн, яка складається з тіла кредиту 5000 грн, процентів 17775 грн та 2500 грн штрафних санкцій.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Відповідач ОСОБА_1 самостійно обрала кредитну пропозицію, свідомо погодилася з її умовами, підтвердила акцепт умов шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримав грошові кошти і користувалася ними. Отже, зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів виникло у результаті свідомого волевиявлення відповідача. 
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що Договір укладений між первісним кредитором та відповідачем в електронній формі, вони обумовили усі його істотні умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «Лінеура» та відповідачем не був би укладений. 
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. 
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за Договором та правові підстави набуття права вимоги за ним відповідно до договору факторингу. 
Відповідачем, в свою чергу, не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного Договору. 
Також, звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтував своє право на стягнення відсотків за період з 01.04.20255 по 01.08.2025 у сумі 9225 грн (5000х1.5=75х123 календарних днів) умовами Договору та набутого ним права вимоги за договором факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025. Зокрема, на момент укладання останнього строк Договору не сплив, а тому позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 123 календарних днів.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України укладення договору факторингу не тягне за собою заміну сторони кредитодавця у договорі кредиту. Метою укладення договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення на користь фактора права грошової вимоги до боржника/боржників, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги. 
П.5.1.3. Договору передбачено, що ТОВ «Лінеура» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 
Умовами укладеного між ТОВ «Лінеура» і ТОВ «Фінтраст» договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 визначено передання майбутньої грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Таким чином, внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Натомість зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу відповідного зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі ст.1048 ЦК України.
Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним Договором, відповідно, правовідносини, що виникли між сторонами, продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.
Відтак, ТОВ «Фінтраст» мало право на стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, які нараховані до кінця строку дії Договору, і в даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку кредитування, не носять штрафного характеру, не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості і не погоджується із розрахунком щодо нарахування процентів, як первісним кредитором, так і фактором, з огляду на наступне.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. Цим законом доповнено ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Згідно із п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Оскільки Закон України №3498-IX набрав чинності 24.12.2023, тому: за період з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%; за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%; за період з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не мож перевищувати 1%.
Таким чином, умови Договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно розрахунку заборгованості, зробленого (первісним кредитором), сума процентів становить 17775 грн, яка нарахована за період з дати укладення Договору до дати укладення договору факторингу. Згідно розрахунку, зробленого позивачем, як фактором, сума процентів складає 9225 грн, яка нарахована за період з дати укладення договору факторингу до закінчення строку кредитування.
Обидва розрахунки зроблені за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день, що не відповідає вимогам закону. 
Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по відсотках, а саме: 
за період з 07.08.2024 по 20.08.2024 за ставкою, обумовленою Договором, 1,5 % в день, що становить 1050 грн (5000 х 1.5%=75х14 календарних днів);
за період з 21.08.2024 по 01.08.2025  за ставкою, визначеною Законом України «Про споживче кредитування», 1 % в день, що становить 17300 грн (5000 х 1%=50х346 календарних днів).
Отже, сума заборгованості по відсотках, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 18350 грн, що разом із 5000 грн тіла кредиту в загальному складає 23350 грн заборгованості по кредиту в цілому. 
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та частково процентів.
Крім заборгованості за тілом кредиту та відсотках, нарахованих в межах строку дії кредиту, позивач просив зазначити в рішенні про нарахування органом, який буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. 
З цього приводу суд зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Таким чином, зазначення у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, є право суду, яке може бути реалізовано з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Втім, відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні, зокрема, воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України і діє до цього часу. 
Верховний Суд у постанові від 21.04.2025 у справі №727/1788/23 зазначав, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної ст.625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов?язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану.
Таким чином, відповідач в силу закону звільнений від відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не підлягають задоволенню. 
Резюмуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1767,60 грн.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн, на підтвердження чого надано: договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024; заявку №108456 від 25.08.2025 на виконання доручення до договору №10/12-2024; акт прийому-передачі виконаних робіт від 22.09.2025; рахунок на оплату від 22.09.2025; свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю; ордер №2000064 від 22.09.2025.
Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для часткового відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, часткового задоволення позовних вимог, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»
заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4871124 від 07.08.2024 в розмірі 23350 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1767,60 грн і 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.? 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин