Справа № 159/9178/25  Провадження №33/802/284/26 	Головуючий у 1 інстанції:Смалюх Р. Я. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань – Зубрицької А.М., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14 грудня 2025 року о 01 год 50 хв, на вул. Героїв України, 15 у м. Ковель, Волинської області, керував транспортним засобом марки «Mersedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР). 
Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її незаконність. Стверджує, що за обставин місця та часу, зазначених у складеному стосовно нього протоколі про адміністративне правопорушення, перебував вищевказаному транспортному засобі в якості пасажира, і через те, що водій втік, змушений був сісти за кермо, оскільки автомобіль перебував на проїздній частині і міг створити аварійну ситуацію. Через це вважає, що діяв в умовах крайньої необхідності, тому не підлягає відповідальності за вчинене. Покликаючись на викладене, просить постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2026 року стосовно нього скасувати, провадження по даній справі закрити, у зв`язку із відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення. 
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, доходжу такого висновку.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано. 
Згідно із п. 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеного пункту Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Іструкції). 
У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Так факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення доводиться сукупністю наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів його вини, зокрема, даними рапорту поліцейського, яким установлений факт керування ним транспортним засобом під час дії комендантської години, що і слугувало підставою для його зупинки; протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 540293 від 14 грудня 2025 року, за змістом якого перший керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння із зафіксованими ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці; роздруківкою результату тесту газоаналізатора «AlcotestrDrager 6810» від 14 грудня 2025 року із результатом – 0,85‰; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозаписом з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського який,з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є незалежним від будь-якого суб`єктивного сприйняття належним, допустимим та достатнім доказом його вини.
Довідкою інспектора ВОНС в м. Квоель УПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Катерини КАПІТУЛИ, згідно відомостей ІКС «ІПНП» стверджується факт отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 18 червня 2024 року та не являється позбавленим права керування транспортним засобом, що цілком підставо було ураховано судом при накладенні на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, цілком обґрунтовано взяті до уваги судом, при доведенні його вини у вчиненому, і протилежного, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено. 
Процедура проведення огляду, на визначення в особи стану алкогольного сп`яніння, також повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів, які регламентують це питання, стверджується сукупністю належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, безпосередньо досліджених судом.
Тому, вважаю висновки судді про порушення ОСОБА_1 пункту 2.9 а ПДР та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, законними та належним чином обґрунтованими.
Стосовно тверджень останнього про те, що у виниклій ситуації, він діяв виключно в умовах крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене, слід зазначити про таке. 
Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
В контексті вищенаведеного, а також аналізуючи сам перебіг події вчиненого, зафіксований на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського, а також на відеореєстраторі службового автомобіля, апеляційним судом установлено, що поліцейські підійшли до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 відразу після його зупинки, зокрема його заїзду на тротуар. За кермом якого перебував останній, і будь-які інші особи, з автомобіля не виходили, ні зі сторони водія, ні зі сторони пасажира. При оцінці доводів апеляційної скарги, окрема увага акцентується на тому, що про обставини перебування у стані крайньої необхідності, ОСОБА_1 поліцейським не повідомляв. За наявності виявлених та озвучених у нього ознак алкогольного сп`яніння, без будь-яких вагань та застережень пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, дозволеного до застосування на території України та погодився із його результатом. Тобто, як факт керування даним транспортним засобом за звичайних обставин, описаних у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього, так і сам факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння, визнав. 
Тому виникла, лише в ході судового розгляду даних адміністративних матеріалів, версія сторони захисту щодо обставин вчиненого, оцінюється як спосіб уникнути відповідальності за вчинене та поза усіляким сумнівом не береться до уваги апеляційним судом. 
Відтак, наведене у своїй сукупності та взаємозв`язку, свідчить про правильність висновків судді стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Нових доказів, у спростування зазначених у законній та обґрунтованій постанові судді обставин, також надано не було, тому подана ним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2026 року стосовно нього– без зміни. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підляга є.

Суддя: