Справа № 638/7823/25
Провадження № 2-а/638/31/26
РІШЕННЯ
Іменем України
20 лютого 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову № 311/п у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену 17.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн і закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування позову зазначив, що у зв`язку з повномасштабною агресією російської федерацією проти України, з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який діє до цього часу. Позивач підтверджує, що місце його реєстрації: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з тим, що під час бойових дій на території с. Заводи, Ізюмського району, Харківської області під час окупації Ізюмського району Харківської області Російською Федерацією вищезазначений будинок був зруйнований і не придатний для проживання, тому з 2022 року він мешкає за адресою:: АДРЕСА_1 , ця адреса зазначена в оновлених даних ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач наголошує, що він не міг отримати поштове повідомлення від 22.10.2024 року, якщо мешкає в м. Ізюм, Харківської області. При складанні вищезазначеної Постанови надав відповідні пояснення, проти співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 вони не взяті до уваги. На всі повістки, які були направлені за адресою: АДРЕСА_1 позивач з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 своєчасно. На підставі викладеного просить скасувати оскаржувану постанову як незаконну.
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.04.2025, відкрито провадження за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.
14 травня 2025 року від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив у позові відмовити, з підстав того, що зі змісту оскаржуваноії постанови вбачається, що повістка була доставлена АТ «Укрпошта», але не отримана позивачем та повернена за місцем обслуговування, повістка вимагала від Позивача прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 21.10.2024 для визначення його придатності на особливий період, проте у визначені у повістці час та місце він не з`явився, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону Украіїни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ухвалою суду від 19.01.2026 залучено у якості співвідповідача у справі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11 лютого 2026 року від співвідповідача у справі ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої представник відповідача просив у позові відмовити з підстав того, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_7 та є військовозобов`язаною особою. Відповідно до вимог пункту 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, пунктах 30 , 34, 41 Порядку повістка про виклик громадянина до ІНФОРМАЦІЯ_2 в термін з 21.10.2024 до 28.10.2024р. була згенерована засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 10.10.2024р., та направлена на зареєстровану (задекларовану) адресу місця проживання. Повістка, про виклик гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , була повернута ІНФОРМАЦІЯ_8 з відповідною відміткою на «Довідці про причини повернення/ досилання» Ф.20, та відмітками про залишення повідомлення Ф.119 про необхідність отримання рекомендованого листа, а саме «Повістки ТЦК». Відповідно до вимог пункту 34 Порядку даний лист вважається належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного, відповідно до пункту 41 Порядку. 
У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 у визначений строк, 29.10.2024р. в автоматичному режимі його було подано в розшук до органів Національної поліції України. 
17.04.2025 р. працівниками Національної поліції України було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаного ОСОБА_1 . Після перевірки всіх наявних документів було встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог абз. 2 ч. 1 ст.22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022р. №1487, абз.2 ч. 10 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Враховуючи вищесказане громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення , передбачене частиною 3 статті 2101 КУпАП про що начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 виніс постанову № 311/п від 17.04.2025р. На підставі викладеного представник позивача просив у позовних вимогах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовити у повному обсязі. 
В судве засідання позивач не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до наданого відзиву представник ІНФОРМАЦІЯ_9 просив провести розгляд справи за його відстуності.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII(далі по тексту Закон № 2232-XII).
Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закону № 2232-XIIзахист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону № 2232-XIIгромадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, на підставі спірної постанови № 311/П від 17.04.2025, 
Відповідно до копії повістки № 554606 від 10.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , для уточнення даних викликався до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Зазначена повстка про виклик сформована ІНФОРМАЦІЯ_11 за підписом ОСОБА_3 10.10.2024 та в подальшому відповідно до опису складення до рекомендованого поштового відправлення № 0600295655302 10.10.2024 направлена адресату ОСОБА_1 , про що також свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправення.
Згідно із довідкою про причини повернення, поштове відправлення повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_10 у зв`язку із відсутністю адресату ОСОБА_1 за вказаною адресою.
Відповідно до копії Акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок зброїної агресії Російської Федерації від 04.07.2023, складеного комісією Оскільської сільської ради у складі Голови комісії Меркулової В.Б., заступника голови Каравай Т.В., секретаря комісії Гордієнко Л.В., члена комісії Чуканової Н.В., житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , використовувачем якого є ОСОБА_1 , 22.04.2022 за наслідками прямого влучання снаряду знищено на 100 відсотків.
Відповідно до копії направлення для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період від 17.01.2025 № 1844, ОСОБА_1 направлений для проходження такого огляду.
Як свідчить копія консультативного висновку спеціаліста від 24.12.2024 за підписом лікаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 1987 р.н., має діагноз: хронічний активний рецидивуючий гепатит «С».
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі по тексту -КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною третьою статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення, тобто вчинення такого порушення особою в особливий період.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до викладеного, позивач ОСОБА_1 не мешкав за зазначеною у повістці адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із повним знищенням будинку за зазначеною адрескою, що підтверджується наданим актом комісійного обстеження та зазначенням у довідці про вручення поштового відправлення про те, що адресат відсутній за зазначеною адресою. 
Оскільки будівлі, на яку було направлено повістку про виклик ОСОБА_1 на 21.10.2024 фактично не існує, адресат не тільки був відсутній за зазначеною адрескою на момент надходження повістки про виклик, а фактично був позбавлений можливості мешкати за зазначеною адресою та в подальшому дізнавшись про виклик дотриматися строків, передбачених ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, як зазначено відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_11 , У зв`язку із неприбуттям ОСОБА_1 у встановлений строк, а саме 21.10.2024, 29.10.2024 в автоматичному режимі його було подано в розшук до органів Національної поліції України.
Таким чином, датою виявлення нез`явлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_10 є дата 29.10.2024, проте постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП була складена лише 17.04.2025, тобто зі сплином тримісячного строку, передбаченого відповідно до ст. 38 КупАП. 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, постанова № 311/П від 17.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суд керується ст. 322 КАС України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн. .
Керуючись ст. ст.242,243,250,308,310,315,317,321,322,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову № 311/п, винесену 17.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (адреса:Україна,61166,Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ БАКУЛІНА, будинок 18,код ЄДРПОУ37874947) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) 60 грн. надміру сплаченого судового збору, сплаченого за квитанцією ID 8556-9779-3405-8883 від 08 січня 2926 року на суму 1331,20 грн, тобто у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 20 лютого 2026 року.

Суддя          А.М.Тимченко