Справа № 158/1275/26
Провадження № 2-а/0158/32/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 березня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
представника позивача - Мельничук Т.С.
відповідача - ОСОБА_1 
представника відповідача - Полетила П.С.
перекладача - Гулієва Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -
В С Т А Н О В И В
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23 березня 2026 працівниками Управління міграційної поліції ГУНП у Волинській області було виявлено громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув на території України 31.10.2018 через КПП «Бориспіль» з метою працевлаштування та був документований паспортом громадянина Республіки Туреччина серії НОМЕР_1 від 03.10.2011, терміном дії до 03.10.2021 та посвідкою на тимчасове місце проживання в Україні № НОМЕР_2 , строком дії до 11.10.2021.
08.09.2021 відповідач по справі – громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , звернувся до компетентного органу із заявою про продовження вищевказаної посвідки на тимчасове місце проживання в Україні на підставі дозволу Київського міського центру зайнятості на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, яку було продовжено строком до 16.04.2024 року, яку в подальшому – 18.03.2026 відкликано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.
Відповідач по справі порушив законодавство про правовий статус іноземців, а саме перевищив дозволений строк перебування в Україні, проживаючи за недійсною посвідкою на тимчасове місце проживання в Україні № НОМЕР_2 та ухиляється від виїзду після закінченого дозволу перебування на території України до країни своєї належності.
23.03.2026 уповноваженими особами ВОЗНМРВ УДМС у Волинській області затримано відповідача по справі для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ПТПІ) та складено відносно останнього адміністративний протокол за ч. 2 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Крім того, тоді ж, відносно відповідача по справі прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі вищезазначеного, просить суд, ухвалити рішення про затримання громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.03.2026 прийнято до розгляду адміністративний позов, відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідач по справі має незадовільний стан здоров`я та може утримуватись в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 23 березня 2026 працівниками Управління міграційної поліції ГУНП у Волинській області було виявлено громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
У ході перевірки відповідача по справі уповноваженими особами УДМС України було встановлено, що він прибув до України 31.10.2018 через КПП «Бориспіль» з метою працевлаштування та був документований паспортом громадянина Республіки Туреччина серії НОМЕР_1 від 03.10.2011, терміном дії до 03.10.2021 та посвідкою на тимчасове місце проживання в Україні № НОМЕР_2 , строком дії до 11.10.2021 /а.с.9-13/.
З довідки Управління ДМС України у Волинській області №0701.3.1/2970-26 від 23.03.2026 вбачається, що 29.09.2021 відповідачу по справі – громадянину Республіки Туреччина ОСОБА_1 , було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 , терміном дії до 16.04.2024. В подальшому – 18.03.2026 вищевказану посвідку відкликано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області /а.с. 14, 22/.
23.03.2026 уповноваженими особами ВОЗНМРВ УДМС у Волинській області затримано відповідача по справі для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ПТПІ) та складено відносно останнього адміністративний протокол за ч. 2 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу /а.с. 6-8, 20/.
На даний час, документи, які б підтверджували законне перебування відповідача по справі на території України – відсутні.
23.03.2026 уповноваженими особами УДМС у Волинській області відносно відповідача по справі – громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про його примусове видворення з України /а.с. 16-19/.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює основоположне право людини, а саме захист особи від свавільного втручання держави в її право на свободу. Підпункти з «a» до «f» пункту 1 статті 5 Конвенції містять вичерпний перелік дозволених підстав позбавлення свободи і жодне позбавлення свободи не буде законним, якщо не відповідатиме одній з цих підстав (рішення Європейського суду з прав людини в справі "Хлаіфія та інші проти Італії" (Khlaifia and Others v. Italy), пункт 88).
Відповідно до ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Так, п. 3 ч. 4 ст. 46 КАС України визначено, що зокрема, іноземці чи особи без громадянства, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI (надалі - Закон № 3773).
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону №3773-VІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно із частинами другою, третьою статті 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.
В силу вимог ч. ч. 1, 4, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту праві законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції),у тому числі проти дії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Слід зазначити, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».
Згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.
Судом не встановлено заборон, перелічених у ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження або третю країну. Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.
Крім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідача по справі – громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 – адвоката Полетила П.С. щодо неможливості утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні по причині незадовільного стану здоров`я, так як будь яких доказів щодо стану здоров`я відповідача, суду не надано.
Разом з тим, з аналізу наведених вище норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове видворення.
Враховуючи те, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно перебуває на території України, дана особа мала посвідку на тимчасове місце проживання в Україні строком до 16.04.2024 року, яку в подальшому – 18.03.2026 відкликано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, паспорт громадянина Республіки Туреччина серії НОМЕР_1 від 03.10.2011, є нечинним, оскільки його термін дії до 03.10.2021, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення компетентного органу про його примусове видворення до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання вищевказаного рішення щодо відповідача по справі, а тому суд обґрунтовано вважає, що є підстави для затримання відповідача з метою забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 2 місяці.
Встановлення такого строку унеможливить допущення позивачем необґрунтованого зволікання щодо належного вжиття відповідних заходів у визначений чинним законодавством спосіб та порядку щодо примусового видворення відповідача, що, в свою чергу, дозволить уникнути порушення прав відповідача, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у вигляді безпідставного тривалого утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Отже, враховуючи вищевикладене, заявлений позов підлягає до часткового задоволення.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 288, 289 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В
Адміністративний позов задовольнити частково.
Затримати громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 2 (два) місяці, але не довше моменту виконання рішення про примусове видворення.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду звернути до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька 

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2026 року.