Справа № 203/6391/25
Провадження № 2/0203/404/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Іваницької І.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кочевської В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа – ОСОБА_2 про звільнення майна з – під арешту
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про звільнення майна з - під арешту.
В обґрунтування позову зазначила, що з метою прийняття спадщини як спадкоємець після смерті чоловіка ОСОБА_3 звернулась до Державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, з метою вступу у спадок та отримання спадкового майна. Останнім було повідомлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, індексний номер 0921719 від 11.03.2011, державним реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Борисової С.В. за виконавчим провадженням б/н від 24.12.2010. Нерухомим майном виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на частки якої належить її чоловіку ОСОБА_3 . З метою отримання інформації щодо зняття арешту на нерухоме мано, позивачка звернулась до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), але листом від 25.03.2025 №45807/28.25 їй було відмовлено у наданні будь-якої інформації щодо арешту з посиланням на відсутність у позивачки повноважень представництва. Згідно витягу з Єдиного реєстру боржників інформація про ОСОБА_3 як боржника відсутня. З огляду на викладене, враховуючи, що накладений і незнятий арешт порушує права на розпорядження спадковим майном, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду, в якому просить зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 11.03.2011, реєстраційний номер обтяження 10921719.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 28.10.2025, після усунення недоліків позовної заяви, відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, підготовче судове засідання призначено на 26.11.2025.
У підготовчому судовому засіданні 26.11.2025 розгляд справи відкладений на 23.12.2025. 
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 26.11.2025 за клопотанням позивачки витребувано у Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) матеріали виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем постановою від 11.03.2011 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 (номер обтяження 10921719).
08.12.2025 від Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) до суду надійшла інформація по виконавчому провадженню №23675362.
19.12.2025 від позивачки до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору стягувача у виконавчому провадженні, ОСОБА_2 , яке протокольною ухвалою суду від 23.12.2025 було задоволено, у зв`язку з чим, для належного повідомлення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору про час та місце розгляду справи, підготовче судове засідання було відкладено на 28.01.2026.
28.01.2026 підготовче провадження у цивільній справі №203/6391/25 закрито, призначено розгляд справи по суті на 19.02.2026.
У судовому засіданні 19.02.2026 по справі оголошено перерву до 09.03.2026
У судовому засіданні 09.03.2026 позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала, що належним відповідачем у справі є саме орган ДВС, оскільки стягувач у виконавчому провадженні, ОСОБА_2 , їй невідомий. 
Після дослідження письмових доказів у справі та проведення судових дебатів, у судовому засіданні 09.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначено на 16.03.2026.
У судове засідання 16.03.2026 учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. 
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 02.08.2024 серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про одруження від 27.04.2001 № НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який приходиться позивачці чоловіком, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Як зазначає позивачка, з метою прийняття спадщини як спадкоємець після смерті чоловіка ОСОБА_3 вона звернулась до Державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, з метою вступу у спадок та отримання спадкового майна. Останнім було повідомлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, індексний номер 0921719 від 11.03.2011, державним реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 . 
Нерухомим майном згідно наданих позивачкою документів виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на частки якої належить її померлому чоловіку ОСОБА_3 .
Підставою обтяження є постанова про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Борисової С.В. б/н від 24.12.2010.
З метою отримання інформації щодо зняття арешту на нерухоме мано, позивачка звернулась до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), але листом від 25.03.2025 №45807/28.25 їй було відмовлено у наданні будь-якої інформацію щодо арешту з посиланням на відсутність у позивачки повноважень представництва. 
Існування нескасованого арешту на нерухоме майно перешкоджає позивачці в розпорядженні спадковим майном, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття накладеного арешту.
Згідно відомостей про виконавче провадження №23675362, наданих на запит суду Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), 24.12.2010 державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГГУЮ Борисовою Світланою Володимирівною відкрито виконавче провадження (з накладенням арешту на майно боржника) за виконавчим листом від 07.12.2010 №2-2995, виданим Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , грошових коштів у сумі 33 675,71 грн. Постановою державного виконавця від 29.07.2011 виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.07.2023, номер інформаційної довідки 339970093, за реєстраційним номером обтяження 10921719 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про відкриття виконавчого провадження б/н від 24.12.2010 зареєстровано арешт нерухомого майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
За приписами пункту 5 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (чинного на момент накладення арешту на майно), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (чинного на момент вирішення питання про звільнення майна з-під арешту), згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц).
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.
Звертаючись до суду з позовом до органу ДВС, ОСОБА_1 посилається на порушення її права розпорядження майном, при цьому зазначає і судом встановлено, що обтяження на майно накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Борисової С.В. б/н від 24.12.2010.
Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) вищий суд виснував, про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Під час розгляду справи судом неодноразово зверталась увага позивачки щодо належного складу учасників справи, разом з тим вона наполягала, що відповідачем у справі є саме орган ДВС.
За встановлених обставин та з урахуванням викладеної нормативно - правової бази, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про звільнення майна з - під арешту– відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 30.03.2026. 

Суддя І.В. Іваницька