С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6621/25
В справі 760/16260/23
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

І. Вступна частина 
18 лютого 2025 року в місті Києві 
Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Левіцької Н.О.
представника Відповідача - Саленка В.Ю.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

ІІ. Описова частина
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 18.745,20 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.07.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Свої вимоги Позивачка обґрунтовує наступним.
Зазначає, що їй на праві приватної власності належить автомобіль «Infiniti QX30», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Позивачка вказує, що 09.03.2023 у м. Києві по вул. Нижньоключовій, буд. 14, внаслідок дій ОСОБА_2 , а саме внаслідок відкриття останньою дверей припаркованого автомобіля, у якому вона перебувала як пасажир служби таксі, було пошкоджено належний Позивачці транспортний засіб. Факт заподіяння шкоди, на думку Позивачки, підтверджується відеозаписом, який долучений до позовної заяви на CD-диску.
Внаслідок зазначеної події транспортний засіб отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим Позивачці завдано матеріальної шкоди. Згідно з Актом виконаних робіт №АВ-К-000000000040717 від 12.05.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Infiniti QX30», державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 18.745,20 грн.
Посилаючись на положення статей 22, 1166, 1192 ЦК України, а також на роз`яснення, наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Позивачка просить суд стягнути з Відповідачки на свою користь майнову шкоду в розмірі 18.745,20 грн та судові витрати в розмірі 6.073,60 грн, з яких 1.073,60 грн судового збору та 5.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Окремо Позивачка зауважує, що зазначена подія не є дорожньо-транспортною пригодою в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху України, оскільки сталася не під час руху транспортного засобу, у зв`язку з чим відсутні підстави для отримання страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

20.11.2023 до суду надійшов відзив Відповідачки, в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.
У відзиві Відповідачка не заперечує, що 09.03.2023 вона дійсно скористалася послугами таксі. Після зупинки транспортного засобу та вказівки водія Відповідачка вийшла з нього, не завдаючи будь-якої шкоди іншому транспортному засобу. Ані Відповідачка, ані водій служби таксі не помітили будь-яких ушкоджень під час відкриття дверей, що, на її думку, підтверджується наданим самою Позивачкою відеозаписом, на якому водій таксі після висадки пасажира одразу від`їжджає, не реагуючи на будь-який удар, а на транспортному засобі Позивачки не спрацювала сигналізація.
Відповідачка наголошує, що транспортний засіб, з якого вона виходила, не був припаркованим, як це стверджується в позовній заяві, а зупинку у відповідному місці здійснив саме водій служби таксі, який вимагав від пасажира покинути автомобіль у такому місці. 
Посилаючись на практику Верховного Суду, Відповідачка зазначає, що для деліктної відповідальності необхідна сукупність умов: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача і вина, при цьому розмір шкоди має бути доведеним належними доказами.
Стверджує, що Акт виконаних робіт від 12.05.2023, на який посилається Позивачка, не підтверджує ані факту заподіяння шкоди саме діями Відповідачки, ані причинного зв`язку між подіями 09.03.2023 та виконаними роботами з кузовного, арматурного та малярного ремонту. Звертає увагу суду на те, що згідно з відомостями із сайту історії страхових аукціонів у США автомобіль Позивачки з ідентифікаційним номером VIN: НОМЕР_2 раніше мав значні пошкодження після ДТП, а також другорядні пошкодження у вигляді невеликих вм`ятин та подряпин.
З урахуванням наведеного, посилаючись на положення статей 13, 80, 81 ЦПК України та принцип неприпустимості доказування на припущеннях, Відповідачка просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.03.2024 позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою Позивачки та її представника у судове засідання.
Постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2024 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13.03.2024 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання 18.02.2025 Позивачка та її представник не з`явилися, при цьому від представника Позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві. Наполягали на тому, що ОСОБА_2 не завдавала шкоди автомобілю Позивачки, а наданий Позивачкою відеозапис не підтверджує ані самого факту удару дверима, ані будь-яких пошкоджень транспортного засобу, оскільки на ньому неможливо розгледіти відповідних обставин. Звертали увагу, що Позивачкою не доведено жодного з елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для покладення на Відповідачку деліктної відповідальності.

ІІІ. Мотивувальна частина
Заслухавши пояснення Відповідачки та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, переглянувши наданий Позивачкою відеозапис, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Зі змісту наведених норм матеріального права вбачається, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Аналогічного правового висновку послідовно дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 17.05.2018 у справі №755/22092/15-ц, від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 наголосила, що за змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди.
При цьому за загальним правилом розподілу обов`язку доказування у деліктних правовідносинах, потерпілий (позивач) зобов`язаний довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між такою поведінкою і завданою шкодою. Натомість заподіювач шкоди (відповідач) для звільнення від відповідальності повинен довести відсутність своєї вини.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивачка послалася на дві обставини: видеозапис подій, що мали місце 09.03.2023, та Акт виконаних робіт №АВ-К-000000000040717 від 12.05.2023.
Перевіряючи наведене Позивачкою обґрунтування заявлених нею вимог, суд встановив наступне.
Обов`язковою умовою для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної майну, є встановлення безпосередньо самого факту заподіяння шкоди, а також того, що така шкода заподіяна діями (бездіяльністю) конкретної особи - відповідача у справі. Без встановлення цих обставин відсутні правові підстави для покладення на відповідача деліктної відповідальності.
Дослідивши у судовому засіданні наданий Позивачкою відеозапис, суд зазначає, що з його змісту неможливо встановити жодної з обставин, на які посилається Позивачка як на підставу своїх вимог. Зокрема, з відеозапису неможливо встановити ані факту удару дверей транспортного засобу, в якому перебувала Відповідачка як пасажир, в автомобіль Позивачки, ані факту виникнення внаслідок таких ймовірних дій будь-яких механічних пошкоджень на автомобілі «Infiniti QX30», державний номерний знак НОМЕР_1 . Якість відеозапису та ракурс зйомки не дозволяють зробити однозначних висновків ані щодо самого моменту контакту дверей з кузовом автомобіля Позивачки, ані щодо наслідків такого контакту, якщо він і мав місце.
Суд також звертає увагу, що відеозапис не містить даних, які б дозволили достовірно встановити час та місце подій, що на ньому зафіксовані, та співвіднести їх з обставинами, описаними у позовній заяві, а саме з подіями 09.03.2023 у м. Києві по вул. Нижньоключовій, буд. 14.
Інших доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди автомобілю саме внаслідок дій Відповідачки 09.03.2023, окрім зазначеного відеозапису, Позивачкою суду не надано. Зокрема, до матеріалів справи не долучено жодних документів, які б фіксували стан автомобіля «Infiniti QX30» безпосередньо після ймовірної події 09.03.2023, не надано доказів виклику на місце події представників поліції чи аварійних комісарів, відсутні фотознімки пошкоджень, дані огляду транспортного засобу, складені відразу після події, або інші об`єктивні докази, які б дозволили встановити наявність, характер та обсяг механічних пошкоджень на автомобілі Позивачки станом на 09.03.2023.
Щодо Акта виконаних робіт №АВ-К-000000000040717 від 12.05.2023, поданого Позивачкою на підтвердження розміру заподіяної їй шкоди, суд зазначає таке.
Сам по собі Акт виконаних робіт від 12.05.2023, тобто складений приблизно через два місяці після ймовірних подій, не може бути визнаний належним та достатнім доказом ані факту заподіяння шкоди автомобілю Позивачки 09.03.2023 діями саме Відповідачки, ані причинного зв`язку між такими ймовірними діями та виконаними роботами. Зазначений Акт лише фіксує факт виконання певних робіт із транспортним засобом у визначеному обсязі та їх вартість, проте не містить жодних відомостей про те, що необхідність виконання саме цих робіт виникла внаслідок події 09.03.2023, а не з інших причин.
При цьому суд зауважує, що Акт виконаних робіт містить інформацію про виконання кузовних, арматурних та малярних робіт, у тому числі робіт з повного фарбування бампера, проте у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази того, що автомобіль Позивачки потребував виконання саме такого обсягу робіт саме у зв`язку з подіями 09.03.2023.
Окремо суд звертає увагу, що Позивачка не ініціювала проведення автотоварознавчої експертизи з метою встановлення характеру, обсягу та вартості пошкоджень, які могли бути заподіяні автомобілю «Infiniti QX30» в результаті події 09.03.2023, хоча саме така експертиза могла б дати об`єктивні відповіді на питання, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Окрім цього, доводи Відповідачки про те, що транспортний засіб Позивачки за даними міжнародних баз історії страхових аукціонів раніше отримував пошкодження, Позивачкою у визначеному процесуальним законом порядку не спростовані, що додатково ставить під сумнів причинно-наслідковий зв`язок між подіями 09.03.2023 та обсягом робіт, виконаних згідно з Актом від 12.05.2023.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що Позивачкою не доведено жодного з елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для покладення на Відповідачку обов`язку з відшкодування шкоди в порядку статті 1166 ЦК України.
Зокрема, Позивачкою належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено: факту заподіяння шкоди автомобілю «Infiniti QX30», державний номерний знак НОМЕР_1 ; обставин, місця та часу заподіяння такої шкоди; обсягу та характеру пошкоджень; протиправності поведінки Відповідачки; причинного зв`язку між діями Відповідачки та виникненням ймовірних пошкоджень автомобіля; розміру заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Принцип справедливості розгляду справи передбачає, зокрема, обґрунтованість судового рішення на належних, допустимих та достовірних доказах, а не на припущеннях сторін.
З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а доказування у цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, понесені Позивачкою судові витрати відшкодуванню за рахунок Відповідачки не підлягають та покладаються на Позивачку.

IV. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:
1.У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. 
2.Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;
Відповідач:  ОСОБА_2 ,адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя