ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 р. 	Справа № 520/10417/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 13.08.25 у справі № 520/10417/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» 
до  Харківської митниця Державної митної служби України   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» (далі також - позивач, ТОВ «СЛІПЕРС-ГРУП») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської митниці Державної митної служби України (далі також – відповідач, Харківська митниця), в якій просило: 
- визнати протиправними та скасувати прийняте Харківською митницею Рішення про коригування митної вартості товарів від 14.04.2025 за № UA807000/2025/000182/2;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України судові витрати - судовий збір в сумі 3 028 грн.
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України витрати на правничу допомогу в сумі 84 000 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано прийняте Харківською митницею Рішення про коригування митної вартості товарів від 14.04.2025 за № UA807000/2025/000182/2.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України судові витрати - судовий збір в сумі 3 028 грн.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи, не застосував до спірних правовідносин приписи ст. ст. 51, 52, 58, 280, 295, 336, 345, 346 Митного кодексу України. Вказує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів оформлене з додержанням вимог ч. 2 ст. 55 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195. 
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки вважає доводи відповідача безпідставними, а оскаржуване рішення ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС ГРУП» (Покупець) та Компанією «NINGBO JOYEH INTERNATIONAL TRADE CO.LTD.» (Продавець) укладено Контракт на поставку товару № JY-UA20230919 (далі також – Контракт), предметом якого є обов`язок продавця поставити, а покупця прийняти та оплатити товар згідно зі Специфікацією або Інвойсом до цього Контракту, а саме: домашнє взуття – кімнатні капці одноразового використання в асортименті. 
03 квітня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП» подано до Харківської митниці митну декларацію № 25UA807200004747U6, якою було задекларовано для митного оформлення товар: домашнє взуття - кімнатні капці одноразового використання на підошві з полімерного матеріалу (пластмаси) - матеріал EVA (етиленвініловий ацетат) та верхом з текстильних матеріалів: Капці одноразові велюр закритий (червоний) – 5 000 пар; Капці одноразові велюр закритий (синій) – 5 000 пар; Капці одноразові велюр закритий (чорний) – 5 000 пар; Капці одноразові велюр відкритий (червоний) – 5 000 пар; Капці одноразові велюр відкритий (синій) – 5 000 пар; Капці одноразові велюр відкритий (чорний) – 5 000 пар; Капці одноразові махра відкрита (білий) з логотипом NEMO 10 000 пар; Капці одноразові махра відкрита (білий) – 10 000 пар; Капці одноразові велюр відкритий vip (білий) - 35 000 пар; Капці одноразові велюр відкритий (білий) 20 000 пар; Капці одноразові велюр закритий (сірий 7 мм) – 15 000 пар. Використовуються в гігієнічних цілях як кімнатне взуття, можуть використовуватися в готельних номерах. Торгівельна марка – немає даних. Виробник – «NINGBO JOYEH INTERNATIONAL TRA DECO., LTD.», CN. Країна виробництва CN. 
У митній декларації № 25UA807200004747U6 від 03.04.2025 позивачем зазначено митну вартість товару 3 004 200,74 грн. 
Митна вартість товару визначена позивачем відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Разом із митною декларацією № 25UA807200004747U6 від 03.04.2025 позивачем надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару:
- Контракт на поставку товару № JY-UA20230919 від 19.09.2023 року;
- Специфікацію № 3 від 16.12.2024 до Контракту на поставку товару № JY UA20230919 від 19.09.2023;
- Сертифікат походження товару;
- Комерційний інвойс № JY-UA20241216 від 16.12.2024; 
- Договір транспортного експедирування від 26.07.2019 за № 26.07.2019/4130Д;
- Договір на перевезення вантажу від 26.03.2025 за № 26.03.2025/722ОД-П;
- Договір транспортного експедирування від 22.12.2023 за № 22/12-К;
- Рахунок на оплату № 4 від 21.03.2025; 
- Рахунок на оплату № 5 від 21.03.2025; 
- Рахунок на оплату № 6 від 27.03.2025;
- Рахунок на оплату № 7 від 27.03.2025;
- Калькуляція ціни від 15.12.2024;
- Прайс-лист від 15.12.2024;
- Платіжну інструкцію № 4 від 18.12.2024;
- Платіжну інструкцію № 6 від 30.12.2024;
- Платіжну інструкцію № 1 від 15.01.2025; 
- Довідку про транспортні витрати № 45 від 28.03.2025;
- Довідку про транспортні витрати № 46 від 28.03.2025;
- Висновок ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ» № 3-3/299-1 від 15.04.2025;
- Висновок ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ» № 3-3/299 від 28.03.2025;
- Експортну митну декларацію №223120250000431034;
- Експортну митну декларацію №223120250000431049;
- Міжнародну транспортну накладну № 18681/1;
- Міжнародну транспортну накладну № 18681/2;
- Коносамент № BW 25010868;
- Пакувальний лист №JY-UA20241216 від 16.12.2024.
04 квітня 2025 року на електронну адресу позивача надійшов Запит (повідомлення) (додаток 28), в якому відповідач повідомив, що з метою обміну наявною інформацією та для обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, відповідно до вимог ст. 52, 58 МК України, позивач зобов`язаний подати відповідачу достовірні відомості, що документально підтверджують відсутність: 1) обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) умов, застережень щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) умов, за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання покупцем надходить прямо чи опосередковано продавцеві; 4) відносин пов`язаних між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів. Також відповідач зобов`язав позивача надати за наявності такі документи: рахунок про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, загальний прейскурант (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації виробника з перекладом; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, транспортно експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо.
На вимогу відповідача позивачем додаткових документів надано не було.
За результатами розгляду поданої митної декларації № 25UA807200004747U6 від 04.03.2025 та доданих до неї документів відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000182/2 від 14.04.2025.
Відповідно до вказаного рішення в обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог статтей 54, 55, 57, 58-63 Митного кодексу України, вказано: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: - згідно з тлумаченням Інкотермс-2020 умови поставки FCA означають, що продавець товару виконав свої зобов`язання щодо поставки, виконавши митне очищення для експорту та передавши його перевізнику у названому покупцем місці. Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці, в наданих транспортно-експедиційних довідках від 28.03.2025 за № 45, № 46 експедитором зазначено, що фрахт товару відбувався від SHANGHAI, Китай до GDANSK, Польща, але в комерційних документах (інвойс № JY-UA20241216) умови поставки FCA, NINGBO Китай, що ставить під сумнів зазначені умови поставки; - декларантом не надано банківські платіжні документи щодо оплати транспортно-експедиційних послуг між експедиторами ТОВ «Таніт Груп», що зазначено в морському коносаменті № BW25010868 та ТОВ «Карго2Б»; - не надано заявку на перевезення згідно з п. 2.1, 4.1 транспортно-експедиційного договору від 22.12.2023 за № 22/12-К; - декларантом не надано платіжні банківські документи, що підтверджують оплату транспортно-експедиційних послуг згідно з п. 4.6 транспортно-експедиційним договором від 22.12.2023 за № 22/12-К; - в наданому висновку експерта від 10.03.2025 за №3-3/299 (ДП "Держзовнішінформ") експертом зроблено аналіз цінової інформації на подібну продукцію на турецькому ринку, але відповідний товар ввезено, та вироблено в Китаї; - висновок експерта від 10.03.2025 № 3-3/299 (ДП "Держзовнішінформ") носить інформативний характер; - декларантом не надано митну декларацію Т-1, яка зазначена в рахунках на оплату транспортних послуг від 21.03.2025 за № 4, № 5; - в експортній митний декларації крани відправлення від 25.01.2025 за № 223120250000431049 зазначено морський коносамент 248893741, якій не надано до митного оформлення; - в експортній митний декларації крани відправлення від 25.01.2025 за № 223120250000431049, зазначено (номер договору або комерційного рахунку № 2024JY014Z-А), які не відповідають комерційним документам, що надано до митного оформлення; - в експортній митний декларації крани відправлення від 25.01.2025 за № 223120250000431034, зазначено номер договору або комерційного рахунку № 2024JY014Z-В, які не відповідають комерційним документам, що надано до митного оформлення; - також за інформацією в мережі Інтернет (сайт www.maersk.com/tracking) контейнер № MRSU4149880, № TCNU1936242 було вивантажено з судна у порту GDANSK (Польща) 22.03.2025; згідно з CMR №18681/1, №18681/2 вантаж навантажено на транспортний засіб для доставки в Україну 27.03.2025. Отже, вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту призначення, однак вказані витрати не відображенні в жодному документі. Тобто відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтвердженні документально, не визначені кількістю та достовірно, що суперечить положенням п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 2,9,10 та 21 ст. 58 МКУ. За результатами аналізу цінової інформації, наявної в ЄАІС Держмитслужби, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, встановлено наявність митних оформлень імпортованих товарів за митною декларацією: товар №1 - МД №UA400070/2025/001522 (25UA400070001522U7) від 13.03.2025 з митною вартістю 10,51 дол.США за кг. (товар 27: код товару згідно з УКТ ЗЕД 6404191000, назва товару: «Домашнє взуття на підошві з полімерних матеріалів з верхом з текстильних матеріалів...» країна походження, країна відправлення CN (Китай), умови поставки CIF).
На підставі зазначеного Рішення Харківською митницею складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2025/000212.
Товар, який надійшов на адресу позивача, випущено у вільний обіг за митною декларацією № UA807200005355U7 від 15.04.2025.
Не погодившись із прийнятим Харківською митницею рішенням, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. При цьому, відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл — номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі — Класифікатор документів).
Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Із положень частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).
Відповідно до п.4.5 розділу IV Порядку № 631 при здійсненні митного оформлення виконуються, зокрема, такі митні формальності:
4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).
Вказаний перелік форм митного контролю формується в автоматичному режимі програмно-інформаційним комплексом ЄАІС та є обов`язковим для відпрацювання.
Спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.
В даному контексті доречно зауважити, що згідно зі статтею 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
Цілями застосування системи управління ризиками є:
запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи;
забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику);
забезпечення в межах повноважень митних органів заходів із захисту національної безпеки, життя і здоров`я людей, тварин, рослин, довкілля, інтересів споживачів;
прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим у розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України випливає, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Водночас митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Разом з тим витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Разом з цим, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частини 1, 4 статті 337 Митного кодексу).
В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються: 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.
Як убачається з матеріалів справи, джерелом інформації для прийняття оскаржуваного рішення стала в АСМО Інспектор та ЄАІС цінова інформація щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін: МД №UA400070/2025/001522 (25UA400070001522U7) від 13.03.2025.
Проте відповідачем не доведено, що умови поставки, комерційні умови за МД №UA400070/2025/001522 (25UA400070001522U7) від 13.03.2025 були подібними до тих, що визначені документами, поданими позивачем митному органу разом із митною декларацією № 25UA807200004747U6 від 03.04.2025.
Водночас одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.
Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).
Окремо суд зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митними деклараціями, митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення, не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.
Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, Митницею такого порівняння зроблено не було. Таких доказів матеріали справи не містять.
У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 міститься висновок, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції (постанови від 14.06.2022 у справі №809/257/17, від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18,від 13.08.2020 у справі №815/3451/16), яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Згідно з тлумаченням Інкотермс-2020 умови поставки FCA означають, що продавець товару виконав свої зобов`язання щодо поставки, виконавши митне очищення для експорту та, передавши його перевізнику у названому покупцем місці. Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. 
Відповідач указує, що в наданих транспортно - експедиційних довідках від 28.03.2025 за № 45 та № 46 експедитором зазначено, що фрахт товару відбувався від м. Шанхай (Китай) до м. Гданськ (Польща), але в комерційних документах (інвойс № JY-UA20241216) зазначаються умови поставки FCA, Нінгбо, (Китай), що ставить під сумнів зазначені умови поставки. 
Проте, згідно з поясненнями позивача, зазначені у вказаних документах розбіжності, а саме те, що фрахт товару відбувався від м. Шанхай (Китай) та Нінгбо (Китай) вказує на те, що продавець має торгівельні майданчики в китайських портах і в наданих позивачем документах на перевезення до кордону України зазначена повна вартість транспортних послуг від продавця до м. Гданськ (Польща).
Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
До зазначених документів може належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.
Позивач надав митному органу належні і достатні документи на підтвердження транспортних витрат, а саме: рахунки-фактури, довідки про транспортні витрати, договори транспортного експедирування, договір перевезення, експортну декларацію.
У постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.07.2023 у справі № 803/718/17.
З митною декларацією позивачем подано відповідачу рахунки на оплату № 4 від 21.03.2025, № 5 від 21.03.2025, № 6 від 27.03.2025, № 7 від 27.03.2025. На момент подання митної декларації у позивача були відсутні банківські документи, що підтверджують оплату транспортно-експедиторських послуг за Договором транспортного експедирування від 22.12.2023 за № 22/12-К, оскільки між позивачем та експедитором існувала домовленість про відстрочку платежів. 
На підтвердження того, що позивач у подальшому здійснив оплату транспортно-експедиторських послуг останнім до матеріалів надано копії платіжних інструкцій від 24.03.2025 за № 204, від 31.03.2025 за № 213, від 28.03.2025 за № 207, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 8 від 08.04.2025, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 9 від 08.04.2025, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 11 від 08.04.2025, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 31 від 08.04.2025.
Водночас колегія суддів зазначає, що заявка-замовлення на перевезення, як і митна декларація Т1, не є первинними документами, які містять в собі інформацію про вартість товару.
Приписами частин 2 та 3 статті 53 МК України не визначено заявку на перевезення та митну декларація Т1 як документи, що обґрунтовують заявлену митну вартість та повинні безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.

Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, зокрема, вказано, що «серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість», тому вимога митного органу про її надання є безпідставною.
Стосовно документу Т1 – «супровідний транзитний документ», колегія суддів зазначає, що такий оформлюється для переміщення товарів неєвропейського походження через територію Європейського Союзу (ЄС), в даному випадку, на територію України. 
Згідно з вимогами Митного кодексу Європейського Союзу (Регламент (ЄС) № 952/2013, ст. 226–227) та положень Конвенції про процедуру спільного транзиту (Common Transit Convention, CTC), при переміщенні товарів із третіх країн через територію держав-членів ЄС застосовується митна процедура зовнішнього транзиту (T1), яка дозволяє переміщення товарів, що не є товарами Союзу, від одного пункту пропуску ЄС до іншого без сплати митних платежів та застосування заходів торговельної політики, за умови подання транзитної декларації (документ Т1). 
Відповідно до Конвенції про процедуру спільного транзиту (CTC, 1987 р., зі змінами), до якої Україна приєдналася 1 жовтня 2022 року, використання єдиного транзитного документа Т1 забезпечує: єдине оформлення документів на кордоні з першою країною ЄС (наприклад, Болгарія при ввезенні з Туреччини); вільне переміщення товару територією інших держав-членів ЄС без оформлення додаткових декларацій (транзит через Румунію); завершення транзитної процедури в тій країні, куди прямує товар (у цьому випадку – Україна).
Отже, неподання транзитних декларацій Т-1 не впливає на правильність визначення митної вартості товару, оскільки такі містять відомостей для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. 
На підставі документів, поданих позивачем з митною декларацією, відповідач мав змогу визначити вартість транспортної складової та ідентифікувати її як таку, що відноситься до конкретної поставки.
З приводу зауважень митного органу до експортної декларації країни відправлення, що подана позивачем, то колегія суддів зазначає, що згідно з поясненнями позивача указаний в митних деклараціях країни відправлення від № 223120250000431034 та від 25.01.2025 № 223120250000431049 номер договору або комерційного рахунку №2024JY014Z-А є внутрішнім документами продавця, який подається в електронному вигляді ним до Митної служби КНР, цей документ не впливає на числові значення складової митної вартості товарів; на підтвердження митної вартості товару позивачем було подано відповідачу інвойс № JY-UA20241216 від 16.12.2024. 
Крім того, позивачем подано відповідачу разом з митною декларацією Коносамент № BW 25010868, в якому зазначено 2 контейнери, а також указано дані та умови перевезення вантажу (які сторони відправляють, отримують, в яких портах/місцях відправлення та призначення).
Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 53 МК України експортна декларація не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана експортна декларація не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, це лише додатковий товаросупровідний документ конкретної поставки товару, що містить інформацію про товар та шлях його прямування.
Експортна декларація країни виробника - це документ, оформлений в країні експорту товару - в Угорщині, відповідно до законодавства Угорщини, без застосувань норм українського законодавства.
Правильність оформлення митних документів продавцем - експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості товару.
Щодо Висновку експерта від 10.03.2025 за № 3-3/299 (ДП "Держзовнішінформ"), а саме – проведення аналізу цінової інформації на продукції на турецькому ринку, то ДП "Держзовнішінформ" було допущено у висновку помилку, яку в подальшому виправлено у Висновку ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ» № 3-3/299-1 від 15.04.2025, який міститься в матеріалах справи.
Відповідно до листа Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 07.10.1996 № 25-28/215 експертні висновки ДП «Держзовнішінформ» мають чинність офіційних експертиз стосовно умов виконання імпортно-експортних контрактів, рівнів цін за цими контрактами та повинні братися до уваги митними органами при здійсненні цінового контролю.
Отже, експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» про прийнятність контрактного рівня цін імпортованого позивачем товару та відповідність контрактної вартості товару кон`юнктурі світового ринку, є належним доказом, що підтверджує відповідність імпортованого позивачем товару цінам на подібну продукцію.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №640/4941/19.
Відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.04.2025 за № UA807000/2025/000182/2, оскільки таке не відповідає критеріям, установленим частиною 2 статті 2 КАС України, є обґрунтованим і законним.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «СЛІПЕРС-ГРУП».
Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції в порядку ст. 139 КАС України та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України судові витрати - судовий збір в сумі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛІПЕРС-ГРУП».
Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.
Отже, в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги частини другої ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2025 у справі № 520/10417/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц