ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2026 р. справа № 300/1591/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, а також стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі – Західний міжрегіональний центр з БПД, відповідач), ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав вимоги ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечив позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23;
- стягнути з Західного міжрегіонального центру з БПД на користь позивача моральну шкоду в сумі 240 000 євро;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не проконтролював виконання доручень від 27.11.2023 №017/04.3/1783 та №017/04.3/1782 та зобов`язати Західний міжрегіональний центр з БПД вчинити дії для виконання доручень адвокатами;
- визнати частково протиправними і скасувати наказ Західного міжрегіонального центру з БПД від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 в частині підстави заміни адвоката – п. 10 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», наказ Західного міжрегіонального центру з БПД від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211 в частині підстави п. 10 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав своїх договірних обов`язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163, а саме не запитував з метою проведення моніторингу якості, повноти, своєчасності надання ОСОБА_1 безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 ; не спостерігав за роботою адвоката Лотоцького М.В. у засіданні; не звертався з поданням до комісії з оцінювання якості надання правничої допомоги клієнту адвокатом Лотоцьким М.В.; не звертався до КДКА зі скаргою на адвоката Лотоцького М.В.; не подав клопотання до координаційного центру БПД про виключення адвоката Лотоцького М.В. з реєстру адвокатів, які надають БПД;
- визнати протиправною бездіяльність і дії ОСОБА_2 , який не виконав вимоги ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечив позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в сумі 240 000 євро;
- стягнути з Західного міжрегіонального центру з БПД та ОСОБА_2 солідарно на користь позивача процесуальні витрати в сумі 80 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що статтею 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено обов`язок відповідача надавати безперервну безоплатну правову допомогу, в даному випадку ОСОБА_1 як внутрішньо-переміщеній особі. Натомість, за доводами позивача, Західний міжрегіональний центр з БПД та адвокат Лотоцький М.В. не надали йому, як потерпілому, таку допомогу в межах справ №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23. Так, позивач звертався із скаргами щодо відсутності наданої правової допомоги з боку адвоката Лотоцького М.В., а також щодо реагування Західного міжрегіонального центру з БПД на таку поведінку адвоката, однак відповідач не відреагував на такі звернення, що, на думку позивача, є протиправною бездіяльністю. Також позивач зазначає, що відповідач протиправно застосував не ту підставу заміни адвоката Лотоцького М.В. щодо надання йому правової допомоги, зокрема, вважає, що його слід було змінити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» через неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору. Також позивач заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки дії відповідача завдали йому значних страждань та моральної психологічної травми. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 24-26). 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою призначено підготовче засідання у справі (т. 1 а.с. 35-37).
ОСОБА_2 скористався правом на подання відзиву та 31.03.2025 через підсистему «Електронний суд» скеровано відзив на позовну заяву. Так, ОСОБА_2 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 48-53). 
Західний міжрегіональний центр з БПД також подав суду відзив, який надійшов до суду через систему «Електронний суд» 01.04.2025. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 80-86). Так, представник відповідача наголосив на тому, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання безоплатної правничої допомоги, як потерпілий в кримінальному провадженні №12023091010001196, для представництва інтересів якого було видано доручення №017/06.1/8894 від 09.09.2024, а також як заявника для здійснення представництва його інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №300/4699/22 (доручення №017/06.1/2832 від 28.03.2024), у справі №344/11490/23 (доручення №017/04.3/1783 від 27.11.2023), та у справі №344/16185/23 (доручення №017/04.3/1782 від 27.11.2023), якими позивачу призначено адвоката Лотоцького Михайла Васильовича. Представник Західного міжрегіонального центру з БПД звертає увагу, що на виконання вимог законодавчих норм відповідачем на кожне звернення позивача щодо надання безоплатної правничої допомоги забезпечено ОСОБА_1 таку допомогу, про що видано ряд доручень на представництво його інтересів в судах та правоохоронних органах. Окрім цього, зазначено, що фахівці Західного міжрегіонального центру з БПД не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатися у його діяльність, зокрема запитувати в адвоката на вимогу клієнта письмовий звіт про об`єм виконаної роботи, витребувати у адвоката всі документи, які отримано під час виконання доручення, а також з`ясовувати його правову позицію. Відтак, відповідач наголошує, що працівники Івано-Франківського бюро правничої допомоги Західного міжрегіонального центру при розгляді звернень ОСОБА_1 діяли відповідно до своїх повноважень, чинного на момент звернення профільного законодавства та у відповідності до ст. 19 Конституції України. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то відповідач вказує, що позивачем не підтверджено жодними доказами суму моральної шкоди та не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 продовжено на тридцять днів підготовче провадження в даній адміністративній справі (т. 1 а.с. 240-242). 
Ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025, від 25.09.2025 судом витребовувались додаткові докази по справі, необхідні для повного та об`єктивного розгляду справи (т. 2 а.с. 36-40, 129-132).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача (Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів Івано-Франківської області) у даній адміністративній справі (т. 2 а.с. 172-174).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 закрито провадження у справі №300/1591/25 в частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 до адвоката Лотоцького Михайла Васильовича про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди (т. 2 а.с. 175-181).
Ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025, від 28.11.2025, від 04.02.2026, від 11.03.2026 та від 05.03.2026 відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 від 15.05.2025, від 20.11.2025, від 30.01.2026, від 05.03.2026 та від 09.03.2026 про відвід судді Кафарського В.В. від розгляду адміністративної справи №300/1591/25 відповідно (т. 1 а.с. 223-225, т. 2 а.с. 163-166, 208-209, 216, 226-227).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 відмовлено в задоволенні заяв ОСОБА_1 від 29.01.2026 та 05.03.2026 про розгляд справи №300/1591/25 у закритому судовому засіданні (т. 3 а.с. 52-53).
Іншою ухвалою суду від 24.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача у адміністративній справі №300/1591/25 (т. 3 а.с. 54-56).
Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 99-120), яку у судовому засіданні суд повернув без розгляду у зв`язку із безпідставністю, з урахуванням вимог ст. 167 КАС України та із занесенням ухвали до протоколу судового засідання (т. 3 а.с. 59).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 закрито підготовче провадження в адміністративній справі №300/1591/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.04.2026 о 10:00 (т. 3 а.с. 61-63).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 відмовлено у задоволенні чергової заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кафарського В.В. від розгляду адміністративної справи №300/1591/25 (т. 3 а.с. 80-81).
У судове засідання 08.04.2026 учасники справи не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
Так, розпискою про отримання повістки про виклик, наявною в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав відповідну повістку 25.03.2026 (т. 3 а.с. 69), а також довідкою про доставку електронного листа підтверджено, що відповідачу до його електронного кабінету повістку про виклик до суду доставлено 24.03.2026 о 16:20 (т. 3 а.с. 70).
При цьому, суд зауважує, що позивач подав заяву, у якій просив перенести розгляд справи через «накладку» судових засідань, а також у поданій заяві вкотре заявлено відвід головуючому судді (т. 3 а.с. 90). 
У судовому засіданні 08.04.2026 судом відмовлено у задоволенні відводу головуючому судді із занесенням ухвали до протоколу судового засідання (т. 3 зв. ст. а.с. 91).
Окрім цього, враховуючи встановлення КАС України обов`язку учасника справи повідомити суд про неможливість прибуття в судове засідання та про причини неприбуття, при цьому, з огляду на те, що Доненко В.О. жодним доказом не підтвердив свою неможливість прибути в судове засідання, суд відхилив заяву позивача про відкладення розгляду справи, розцінюючи таку як чергове зловживання процесуальними правами для затягування розгляду справи та вирішив здійснити розгляд справи по суті (т. 3 зв. ст. а.с. 91).
Так, частиною 1 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру з БПД із заявою про надання йому безоплатної вторинної правничої допомоги з питання представлення його інтересів по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23.
Згідно з дорученням від 09.09.2024 №017/06.1/8894 ОСОБА_1 призначено адвоката Лотоцького М.В. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, як потерпілому у кримінальному провадженні №12023091010001196 (т. 1 а.с. 19).
Згідно з дорученням від 28.03.2024 №017/06.1/2832 ОСОБА_1 призначено адвоката Лотоцького М.В. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами в адміністративній справі №300/4699/22 (т. 1 а.с. 20).
Згідно з дорученням від 27.11.2024 №017/06.1/1782 ОСОБА_1 призначено адвоката Лотоцького М.В. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №344/16185/23 (т. 1 а.с. 21).
Згідно з дорученням від 27.11.2024 №017/06.1/1783 ОСОБА_1 призначено адвоката Лотоцького М.В. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №344/11490/23 (т. 1 а.с. 22).
Судом в процесі розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогами від 29.09.2024 та 30.09.2024 про надання звіту про виконану роботу адвокатом Лотоцьким М.В. по справі №344/16185/23 (т. 1 а.с. 105), по справі №344/11490/23 (т. 1 зв. ст. а.с. 105), по адміністративній справі №300/4699/22 (т. 1 а.с. 111), по кримінальному провадженню №12023091010001196 (т. 1 зв. ст. а.с. 112).
Листом відповідача від 29.10.2024 №Д-680/017/551 ОСОБА_1 надано відповідь, серед іншого, на його вимоги від 29.09.2024 та від 30.09.2024, що стосувались адвоката Лотоцького М.В. (т. 2 а.с. 202-205). 
17.02.2025 адвокат Лотоцький М.В. подав Західному міжрегіональному центру з БПД заяву, у які вказав про неодноразові відмови ОСОБА_1 від його послуг як адвоката, що були заявлені, в тому числі, в судових засіданнях, а також зазначив про відсутність змоги узгодити правову позицію його та ОСОБА_1 , оскільки останній відмовляється її обговорювати і розмовляти з адвокатом. Таким чином, просив замінити його в порядку п. 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» (т. 1 а.с. 114).
Надалі відповідно до пункту 11 статті 17, пункту 10 частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» та заяви адвоката Лотоцького М.В. наказом від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 замінено адвоката Лотоцького М.В., який надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з дорученням від 09.09.2024 №017/06.1/8894 (т. 1 а.с. 116).
Також суд встановив, що відповідно до пункту 11 статті 17, пункту 10 частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» наказом від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211 замінено адвоката Лотоцького М.В., який надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з дорученням від 28.03.2024 №017/06.1/2832 (т. 1 а.с. 115).
Вважаючи, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність в частині забезпечення позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23, ненадання звіту згідно вимог від 29.09.2024 та від 30.09.2024, а також вважаючи протиправними накази Західного міжрегіонального центру з БПД від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 та від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211 в частині підстави зміни адвоката Лотоцького М.В., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI (далі – Закон №3460-VI).
Відповідно до визначень, що містяться у статті 1 Закону №3460-VI: безоплатна правова допомога – правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога – надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги – надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Відповідно до статті 3 Закону №3460-VI, право на безоплатну правову допомогу – гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 6-1 Закону №3460-VI, до системи надання безоплатної правничої допомоги належать: 1) Координаційний центр з надання правничої допомоги; 2) суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги; 3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Статтею 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правнича допомога – вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI, право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб: повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 1); внутрішньо переміщені особи – на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 14).
Частина четверта статті 14 Закону №3460-VI визначає, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Приписами статті 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначені статтею 17 Закону №3460-VI та полягають у: 1) наданні правничих послуг безоплатної первинної правничої допомоги, визначені частиною другою статті 7 цього Закону; 2) здійсненні правопросвітництва; 3) прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; 4) забезпеченні складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 5) забезпеченні участі захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 6) забезпеченні участі захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 7) забезпеченні здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 8) укладенні договорів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги; 9) виданні доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 10) прийнятті рішення про уповноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги на надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 11) прийнятті рішення про заміну адвоката чи працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до статті 24 цього Закону; 12) поданні клопотання до Координаційного центру з надання правничої допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 24 цього Закону; 13) прийнятті рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 14) забезпеченні надання послуг з медіації у встановленому порядку; 15) поданні Координаційному центру з надання правничої допомоги звітів про свою діяльність; 16) виконанні інших функцій, передбачених Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначений статтею 18 Закону № 3460-VI.
Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу. У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу. Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону №3460-VI передбачено, що звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.
Статтею 19 Закону №3460-VI визначено порядок розгляду звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, за змістом частин 1, 2 якої, у разі звернення особи, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини.
Місцеві центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (далі – Положення №967/5).
Відповідно до пункту 1 Положення центри з надання безоплатної правничої допомоги (далі – центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги (далі – Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.
Відповідно до пункту 6 Положення під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.
Відповідно до підпункту 4 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри, юрисдикція яких поширюється на територію більше двох областей, а також Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя, розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правничої допомоги невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня надходження звернення. Якщо звернення з об`єктивних причин не може бути розглянуто у визначений строк у зв`язку із складністю питань, що в ньому зазначаються, встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний строк розгляду звернення не може перевищувати 10 робочих днів.
Відповідно до підпункту 12 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, у встановленому порядку.
Порядок організації та надання безоплатної правничої допомоги міжрегіональними центрами з надання безоплатної правничої допомоги затверджено наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги №2 від 28.01.2019 (далі – Порядок №2), який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту Порядку №2, під час надання безоплатної первинної правової допомоги (далі - БППД) працівник центру, серед іншого, під час першого звернення до центру особи, яка бажає отримати правову допомогу (далі - клієнт), з`ясовує анкетні дані особи, роз`яснює порядок надання безоплатної правової допомоги, отримує письмову згоду на оброблення його (її) персональних даних та реєструє інформацію про клієнта у комплексній інформаційно-аналітичній системі забезпечення організації надання безоплатної правової допомоги (далі - КІАС); з`ясовує суть питання клієнта та у разі необхідності пропонує клієнту надати центру для ознайомлення документи, на яких ґрунтується звернення, сканує їх та вносить до КІАС. Під час надання БППД працівник центру використовує копії документів, наданих клієнтом;
Відповідно до приписів пункту 3 Порядку №2, під час надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - БВПД) працівник центру надає БВПД в межах повноважень, визначених наказом центру про уповноваження працівника центру для надання такої допомоги (далі - наказ), а також звернення клієнта про надання БВПД, на підставі якого центром прийнято рішення про надання БВПД; інформує клієнта про стан розгляду справи та погоджує з ним процесуальні дії, вчинення/невчинення яких може вплинути на результат розгляду справи; з урахуванням узгодженої з клієнтом правової позиції в межах повноважень, наданих йому клієнтом, бере участь в судових засіданнях у судах всіх інстанцій.
Також відповідно до вимог ст. 26 Закону №3460-VI, адвокат або працівник центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів; 2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідно до рішень, прийнятих центром з надання безоплатної правничої допомоги, про уповноваження працівника; 4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв`язку з наданням безоплатної вторинної правничої допомоги. Адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання безоплатної правничої допомоги, як потерпілий в кримінальному провадженні №12023091010001196, для представництва інтересів якого було видано доручення від 09.09.2024 №017/06.1/8894 та безоплатної правничої допомоги у справах №300/4699/22, №344/16185/23 і №344/11490/23, для представництва інтересів якого було видано доручення від 28.03.2024 №017/06.1/2832, від 27.11.2024 №017/06.1/1782 та від 27.11.2024 №017/06.1/1783 відповідно.
На підставі вказаних доручень позивачу призначено адвоката Лотоцького Михайла Васильовича (т. 1 а.с. 19-22).
При цьому, з матеріалів справи слідує, що на виконання доручень адвокат Лотоцький М.В. брав участь в судових засіданнях та складав процесуальні документи в межах відповідних справ, зокрема:
в межах справи №300/4699/22 вступив в справу після заміни попереднього адвоката, ознайомився з матеріалами провадження, підготував відповідь відзив;
в межах справи №344/16185/23 в Івано-Франківському апеляційному суді склав доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 , брав участь у судових засіданнях;
в межах справи №344/11490/23 в Івано-Франківському апеляційному суді склав доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 , брав участь у судових засіданнях;
в межах справи №12023091010001196 ознайомився з матеріалами кримінального провадження в ДБР, склав скаргу про скасування слідчого ДБР про закриття кримінального провадження, брав участь у судових засіданнях, в тому числі 10.09.2024, 07.10.2024, 23.10.2024, 27.11.2024, 05.12.2024, 11.12.2024.
Відтак, судом з`ясовано, що адвокат Лотоцький М.В. на виконання доручень відповідача від 09.09.2024 №017/06.1/8894, від 28.03.2024 №017/06.1/2832, від 27.11.2024 №017/06.1/1782 та від 27.11.2024 №017/06.1/1783 приступив до виконання своїх обов`язків та їх виконував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД в частині забезпечення позивача наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23.
Також факт надання безоплатної правової допомоги підтверджується актом від 18.06.2024 (згідно доручення від 27.11.2024 №017/06.1/1782) (т. 2 а.с. 54), актом від 07.05.2025 (згідно доручення від 09.09.2024 №017/06.1/8894) (т. 2 а.с. 56)
Щодо вимог про зобов`язання Західного міжрегіонального центру з БПД вчинити дії для виконання доручень, то суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 19.02.2020 в справі №813/1770/17 виклав правову позицію щодо зобов`язання центру з надання безоплатної правничої допомоги приймати рішення про надання особі такої допомоги. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що відповідач, як суб`єкт надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні, у разі встановлення, що особа, яка потребує безоплатної правової допомоги, належить до категорії осіб, передбачених пунктом 1 частини першої статті 14 Закону №3460-VI, у поєднанні з приписами частини першої до статті 20 Закону №3460-VI не має обов`язку беззаперечно прийняти рішення про надання такій особі безоплатної вторинної правової допомоги, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 245 КАС України, оскільки саме до дискреційних повноважень відповідача належить право прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Поняття дискреційні повноваження викладено в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5. Відповідно до даного акту дискреційні повноваження – це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем».
Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти повноваження відповідача, оскільки саме до дискреційних повноважень останнього належить право приймати такі рішення.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії для виконання доручень не підлягає до задоволення, оскільки такі повноваження належать відповідачу. Більше того, як уже встановлено вище, фактично адвокат Лотоцький М.В. приступив до виконання своїх обов`язків і виконував їх згідно з відповідними дорученнями, тобто відповідачем було вчинено необхідні дії згідно покладених законодавством повноважень.
Щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача у зв`язку із невиконанням вимог постанови КМУ №1163, то суд зазначає, що вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо доступу до безоплатної правничої допомоги» вносяться зміни, зокрема « 1. У постанові Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1362 «Про затвердження Порядку і умов проведення конкурсу з відбору адвокатів, які залучаються для надання безоплатної вторинної правової допомоги»;
« 2. У постанові Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1363 «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою»»;
« 3. У постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 №8 «Про затвердження Порядку і умов укладення контрактів з адвокатами, які надають безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі, та договорів з адвокатами, які надають безоплатну вторинну правову допомогу на тимчасовій основі»».
Відтак, вказана постанова регулює питання порядку і умов проведення конкурсу з відбору адвокатів, які залучаються для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, однак не регулює виконання умов укладених за результатами такого конкурсу договорів.
Таким чином, позовна вимога про визнання бездіяльності відповідача на підставі вказаної постанови не підлягає задоволенню.
Окрім цього, суд зазначає що положеннями статей 25, 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.
Так, відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат зобов`язаний не допускати в своїй професійній діяльності компромісів, що впливали б на його незалежність, з метою догодити суду, іншим державним органам, третім особам або клієнту, якщо такі компроміси розходяться з законними інтересами клієнта та перешкоджають належному здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно зі статтею 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею; забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом; забороняється втручання у правову позицію адвоката; забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності.
Таким чином, суд погоджується із відповідачем, що фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатися у його діяльність, зокрема й запитувати в адвоката на вимогу клієнта письмовий звіт про об`єм виконаної роботи, витребувати у адвоката всі документи, які отримано від час виконання доручення, а також з`ясовувати його «правову позицію.
В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Тобто, саме до адвоката Лотоцького М.В., який безпосередньо представляв інтереси позивача, в даному випадку в кримінальному провадженні №12023091010001196 та у справах №300/4699/22, №344/11490/23 та №344/16185/23 при наданні безоплатної вторинної правничої допомоги, Доненко В.О. мав право направляти запити щодо надання інформації про виконану роботу за дорученнями.
Суд також звертає увагу, що адвокати надають безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до положень Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 №4125/5 (далі – Стандарти якості).
Так, стандарти якості – це комплекс основних характеристик моделі гарантованого державою захисту, передбачених міжнародними правовими актами, законодавством України, у межах яких та з урахуванням узгодженої правової позиції із суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу адвокат є незалежним в обранні правової позиції для здійснення активного та розумного захисту прав, свобод та законних інтересів всіма не забороненими законом способами. Дотримання Стандартів якості є обов`язковим для адвокатів при наданні ними безоплатної вторинної правничої допомоги.
Відповідач під час розгляду справи повідомив, що не володіє жодною підтвердженою та достовірною інформацією про порушення адвокатом Лотоцьким М.В. вказаних стандартів, в тому числі і під час надання безоплатної правової допомоги позивачу в межах кримінального провадження №12023091010001196 та в межах справ №300/4699/22, №344/11490/23 та №344/16185/23. 
Судом також не встановлено і позивачем не підтверджено факт таких порушень. Як наслідок, суд вважає, що не підлягають до задоволення вищенаведені позовні вимоги, в тому числі про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо договірних обов`язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163, а також не виконання вимог ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечення позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №12023091010001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23.
В той же час суд зауважує, що Доненко В.О. звертався з вимогами до відповідача від 29.09.2024 та 30.09.2024 про надання звіту про виконану роботу адвокатом Лотоцьким М.В. по справі №344/16185/23 (т. 1 а.с. 105), по справі №344/11490/23 (т. 1 зв. ст. а.с. 105), по адміністративній справі №300/4699/22 (т. 1 а.с. 111), по кримінальному провадженню №12023091010001196 (т. 1 зв. ст. а.с. 112), у відповідь на які листом відповідача від 29.10.2024 №Д-680/017/551 ОСОБА_1 надано відповідь (т. 2 а.с. 202-205).
Так, відповідач повідомив у вказаному листі, серед іншого, що положеннями статей 25, 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України. Також наголошено, що у відповідності до ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності, втручання у правову позицію адвоката, атому фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатись у його діяльність. Повідомлено, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Доненко В.О. має право самостійно запитати в адвоката, який надавав (надає) безоплатну вторинну правничу допомогу, інформацію про виконану ними роботу за дорученнями, а також звернутися до них для вирішення питання про повернення чи передачу документів, отриманих чи зібраних під час виконання доручення, та з`ясувати в адвоката, яку правову позицію захисту він вибрав для клієнта (т. 1 а.с. 133-136). 
Отже, судом з`ясовано, що відповідач у відповідності до вимог законодавства повідомив ОСОБА_1 про його права у процесі надання йому безоплатної правової допомоги та спосіб їх захисту.
Щодо позовних вимог, що стосуються підстав заміни адвоката наказами відповідача від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 та від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211, то суд зазначає таке.
Статтею 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено підстави та порядок заміни адвокатів або працівників центрів з надання безоплатної правничої допомоги, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено у випадках та порядку, визначених законом.
Відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону №3460-VI, адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі: неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору (пункт 2); наявності інших підстав, передбачених законом (пункт 10).
Як з`ясовано судом відповідно до пункту 11 статті 17, пункту 10 частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» наказами від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 та від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211 замінено адвоката Лотоцького М.В., який надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з дорученнями від 09.09.2024 №017/06.1/8894 та від 28.03.2024 №017/06.1/2832 відповідно.
Тобто підставою у наказі вказано, серед іншого, п. 10 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI – наявність інших підстав, передбачених законом.
Натомість, позивач вважає, що підставою винесення таких наказів мав би слугувати п. 2 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI – неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору.
Проте, суд, враховуючи вищенаведені висновки щодо відсутності встановленого факту неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору, вважає такі доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, а тому у цій частині позовні вимоги також не підлягають до задоволення.
Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 240 000 євро, суд звертає увагу на таке.
У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.
Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.
Також Верховний суд у своїй постанові від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Беручи до уваги дані положення, суд звертає увагу на наступне.
Так, у своїй позовній заяві позивач вказує, що дії відповідача завдали йому значних страждань та моральної психологічної травми.
Однак, суд звертає увагу, що належним чином вказані доводи не обґрунтовані та жодними доказами не підтверджені.
Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України.
Також, в контексті аналізу даного питання, суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №9901/54/19, відповідно до змісту якого: « 144. Велика Палата зауважує, що саме лише визнання Спірного рішення протиправним і його скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивачку від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог».
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.93 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.96 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду та фактичні обставини справи, суд робить висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, зважаючи на що у задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Більше того, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині бездіяльності відповідача та зобов`язання його вчинити певні дії, що фактично є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки така, за доводами позивача, спричинена саме згаданою бездіяльністю відповідача, протиправність якої і взагалі її наявність судом не встановлено.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних доказів, суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач довів правомірність своїх дій та спірного рішення, відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (код ЄДРПОУ 38357766, вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 601, м. Тернопіль, 46003) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, а також стягнення моральної шкоди – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В. 

Рішення складене в повному обсязі 17 квітня 2026 р.