Справа № 337/6696/25
Номер провадження 2/337/525/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі: 
головуючого судді Гнатик Г.В.
за участю секретаря Сьомченко А.А.
адвокатів Трифонова А.В., Аворник Л.В.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Трифонова А.В. до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
18.02.2025 року позивачка  ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Трифонова А.В., звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 333/1081/23 було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментв, розмір витрат на утримання доньки значно зріс.
Рішенням виконкому Мелітопольської міської ради від 10.10.2024 року № 40/4 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
Дитина є внутрішньо переміщеною особою, разом з матір`ю та її батьками проживає в орендавоній квартирі, витрати на піднайом житла становлять 5000 грн., на оплату житлово-комунальних послуг 2500 грн.
Вона, як мати дитини, перебуває у соціальній відпустці без збереження грошового забезперчення, здійснює догляд за дитиною, яка перебуває на диспансерному обліку за станом здоро`я, часто хворіє на простудні захворювання, через що дитина потребує посиленого (збалансованого) харчування, витрати на яке становлять 15 000 грн.; а також витрати на лікування, розваги і дозвілля дитини, сезонний одяг, відвідування лікарів, що загалом становить суму 45700 грн.
Батько дитини сплачує аліменти у розмірі частини, проходить службу на посаді інспектопа патрульної поліції УПП в Запорізькій області, має постійний дохід та можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж той, який визначено судовим наказом про стягнення аліментів, тому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь, на утримання малолітньої дитини з частини доходів відповідача до 1/3 частини щомісячно.
08.01.2026 року, ухвалою судді Хортицького районного суду, по справі було відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
28.01.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Аворник Л.В., до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , у якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки на утримання малолітньої доньки з відповідача вже стягнуто аліменти на користь позивачки у розмірі частини всіх видів заробітку, щоміячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі судового наказу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.02.2023 року у справі № 333/1018/23, відповідно до ч.5 ст. 183 СК України.
Крім того, відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, становив 2563 грн. на місяць, на 2026 рік- 2817 грн.
Розмір аліментів, стягнутих з відповідача на утримання малолітньої дитини на користь позивачки, у січні 2025 року - 8884 грн., у лютому 2025 року - 12791 грн., що вбачається зі звіту Департаменту УПП, аліменти на користь позивачки на утримання дитини сплачуються у розмірі, який в 5 разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачкою не наведено у позові та не доведено відповідними доказами наявність обставин, з якими закон пов`язує можливість збільшення розміру аліментів, а наведені у позові розрахунки витрат, жодними доказами не підтверджено.
Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до її повноліття, отже цей обов`язок покладено як на відповідача так і на позивачку. Перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 18.03.2026 року без збереження грошового забезпечення носить тимчасовий характер, така відпустка надається виключно за бажанням працівника. Позивачка має постійне місце роботи, є працездатною, зобов`язана і має можливість брати участь у матеріальному забезпеченні дитини.
Крім того, на час винесення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, позивачка не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, ця обставина була взята до уваги судом при стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини та визначення їх розміру, тому наразі перебування позивачки у відпустці без збереження грошового забезпечення, не є зміною, яка б тягнула за собою можливість збільшення розміру аліментів.
ОСОБА_1 не довела наявності змін матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін, а обставини наведені у позові не дають підстав для збільшення визначеного судом розміру аліментів на утримання дитини, тому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
02.02.2026 року від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Трифонова А.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що кошти, які утримуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, є недостатніми і не є співмірними з витратами на утримання дитини, що підтверджено детальним розрахунком витрат на дитину. Стан здоров`я дитини підтверджено відповідними документами, як і її догляд з боку матері за медичним висновком. Доводи відповідача у відзиві на позов щодо заперечення позовних вимог, є безпідставними, помилковими у тлумаченні закону, а тому просить задовольнити позовні вимоги позивача та збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що на теперішній час вона не працює, перебуває у безоплатній відпустці по догляду за дитиною, дитина хворіє, потребує додаткового лікування, а саме- консультацій лікарів, реабілітації та домашнього догляду. З приводу лікування дитини до лікарів вона зверталася у приватному порядку, тому доказів цього не має. Вона з дитиною у 2023 році проживала в однокімнатній орендованій квартирі, зараз переїхала в іншу орендовану чотирикімнатну квартиру, де проживають з її батьками та сестрою, вартість оренди складає 15 000 грн. та комунальні послуги. Договору оренди квартири вона не має. На теперішній час змінилися ціни на продукти харчування для дитини, оскільки все подорожчало. Відповідач сплачує аліменти, заборгованості не має, добровільно додаткової допомоги на дитину не надає. Її сімейний стан з 2023 року не змінився. Просила задовольнити позовні вимоги.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Трифонов А.В. у судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав, просив задовольнити позов. Суду пояснив, що позивачка разом з дитиною, її батьками та сестрою проживає в орендованій квартирі, не працює, бо доглядає за дитиною, є внутрішньо переміщеною особою і несе більшу частину витрат на утримання дитини, які збільшилися після винесення судового наказу про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/ 4 частини заробітку. Факт того, що все подорожчало є загальновідомим. Відповідач отримує дохід, тому може сплачувати аліменти у більшому розмірі. 
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Аворник Л.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав які викладені у відзиві на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити, оскільки підставами для збільшення розміру стягнутих аліментів, відповідно до ст. 192 СК України, є саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із одержувача або платника аліментів, а не дитини. Позивачка жодним чином не довела, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів у розмірі частини від доходу відповідача, сталися будь-які зміни, передбачені ст. 192 СК України.
На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 27.02.2026 року.
Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами.
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згіднозі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.8, зв. сторона).
Посилаючись у позовній заяві на винесення судом судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, копію судового наказу позивачка чи її представник, суду не надали.
Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у медіа, створення електронних баз даних судових рішень. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Копія судового наказу отримана судом з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2023 року у цивільній справі № 333/1081/23, було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Отже, відповідно до ст. 183 ч.5 СК України, та з урахуванням вимог ст. 182 СК України, про що зазначено у судовому наказі, Комунарським судом м.Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини заробітку на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Як вбачається з судового наказу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.02.2023 року, при прийнятті судом рішення, було враховано вимоги ст. 182 СК України.
Діючим законодавством України щодо стягнення та сплати аліментів, встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку.
ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.
Як вбачається зі звіту про здійснення відрахування та виплати Департаменту патрульної поліції за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року та довідки про доходи від 05.03.2025 року, архівної відомості за період січень-лютий 2025 року, з відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини щомісячно відраховувалися аліменти у розмірі від 9 000 грн. до 13 000 грн. 
Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, з 01.01.2024 року та з 01.01.2025 року становив 2563 грн., тобто розмір аліментів, які сплачує відповідач значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законодаством у кілька разів. 
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З вказаного вище вбачається, що кожний з батьків повинен утримувати неповнолітню дитину до її повноліття, як батько так і мати.
З досліджених судом доказів безпосередньо у судовому засіданні вбачається, що матеріально утримує малолітню доньку, 2022 року народження лише батько, оскільки жодного доказу утримання дитини матір`ю, як при зверненні до суду із вказаним позовом, так і у судовому засіданні, ні позивачкою ні її представником, суду надано не було.
Згідно вимог ст. 264 ЦПК Україниґ, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11. 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".
Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) змінився матеріальний стан; б) змінився сімейний стан. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України, саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.
Отже, із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Тобто, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.
Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Позивачка при подачі позову до суду вказує, що розмір аліментів визначений судовим рішенням (наказом) від 24.02.2023 року, повинен бути збільшений, бо вона не працює, здійснює догляд за дитиною, яка потребує лікування, реабілітації, витрат на розваги і дозвілля дитини, одяг. У судовому засіданні позивачка пояснила, що її та сімейний та матеріальний стан не змінився з часу призначення аліментів.
В якості підстав позову позивачка посилається на те, що вона не працює, дитина хворіє та потребує витрат на лікування, розваги і дозвілля, які у сумі становлять 45700 грн., але жодного доказу на підтвердження вартості цих витрат суду не надала, як і не надала жодного доказу здійснення будь-яких витрат на потреби для дитини, а саме її лікування, харчування та дозвілля.
Як пояснила у судовому засіданні позивачка, вона зверталася до лікарів з приводу лікування та реабілітації дитини у приватному порядку, чеки не отримувала.
Позивачка посилається, що вона разом з дитиною проживає в орендованому житлі та сплачує кошти за це житло.
Так позивачка пояснила, що на час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, вона винаймала житло, на теперішній час вона разом з батьками та сестрою винаймає інше, більше житло - чотирикімнатну квартиру, вартість оренди становить 15 000 грн., але не надала суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.
Обставини, викладені у позовній заяві щодо необхідности понесення витрат на лікування, харчування та розвиток дитини у сумі 45700 грн. є недоведеними та не підтвердженими жодними доказами.
Крім того, враховуючи вимоги діючого законовства України щодо необхідності утримання дитини обома батьками, позивачка не надала доказу утримання дитини саме нею та у якому розмірі.
Також позивачка зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, між тим, наведені обставини не є відповідно до статті 192 СК України підставами для збільшення розміру аліментів, визначеного раніше рішенням суду.
Врахувавши доводи щодо заявлених позовних вимог позивачки, її представника-адвоката, доводи щодо заперечення задоволення позову представника відпповідача-адвоката, судом встановлено, що матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_2 з моменту постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, не покращилося.
Отже, на думку суду, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини, 2022 року народження, позивачем та представником позивача, суду не надано, а наявні в матеріалах справи документи та встановлені в ході розгляду справи обставини, про таке не свідчать.
Згідно змісту ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, взявши до уваги матеріальне становище як позивача так і відповідача, а також ту обставину, що інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачка не наводить (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них), суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити, оскільки позивачем та представником позивача не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ст. 192 СК України підстав для такої зміни, та її позовні вимоги в цілому є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне віднести судовий збір на рахунок держави.
Керуючись ст. 182, 192 СК України, ст. 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.02.2026 року.

Суддя:        Г.В. Гнатик