Справа № 206/4395/25
Номер провадження № 2/521/3231/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року  м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участю секретаря судових засідань Папінян В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорскої міської ради Краматорского району Донецької обл., про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 08.08.2025 року звернулась з вищевказаним позовом до Самарського районного суду м. Дніпра.
Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпра від 15.09.2025 року справу направлено за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.02.2026 року обрано головуючого суддю у справі - Ганошенка С.А.
Ухвалою від 03.02.2026 року відкрито провадження у справі у загальному позовному порядку.
Представником позивача, адвокатом Гур`євою Л.М., до суду було подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 24.02.2026 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року Іллінецькому районному суду Вінницької області було надано доручення провести опитування судом малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою визначення характеру взаємовідносин у родині. 
Ухвалою суду від 25.02.2026 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_5 та проведення її допиту у режимі відеоконференції через Вінницький апеляційний суд
Ухвалами суду від 25.02.2026 року та від 14.04.2026 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_6 та проведення її допиту у режимі відеоконференції через Іллінецький районний суд Вінницької області
Позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матір`ю відповідачки ОСОБА_7 . Шлюб між батьками дитини, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено 08.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 14. Новонароджена дитина відповідача ОСОБА_3 взагалі не цікавила. Він часто уходив з дому та багато днів не повертався. У травні 2015 року відповідачі припинили спільне сімейне життя. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.11.2016 року у справі № 225/5382/16-ц шлюб між відповідачами було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 залишилась проживати разом з відповідачкою ОСОБА_9 . Після розірвання шлюбу відповідач, ОСОБА_3 , повністю самоусунувся від виховання своєї доньки ОСОБА_4 та більше її не бачив. 03.11.2018 року відповідачка ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 від даного шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_12 . Разом з чоловіком відповідачка ОСОБА_2 стала вживати наркотичні засоби. Перестала займатись дітьми та домашнім господарством. Часто залишала дітей самих вдома, не піклувалась про їх виховання та навчання. Лікування відповідачки від наркотичної залежності не дало результату. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької обл. від 08.02.2022 року по справі № 225/8366/21 шлюб між подружжям ОСОБА_13 було розірвано. Після розірвання шлюбу доньки залишились проживати з відповідачкою ОСОБА_2 . Через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України м. Торецьк опинилось під постійними обстрілами. Відповідачка разом з дітьми виїхала на евакуаційному автобусі до м. Одеса, де відповідачка ОСОБА_2 продовжила свій спосіб життя: зловживала алкоголем та наркотичними засобами, про дітей не піклувалась, повністю самоусунулась від їх виховання, разом з дітьми ночувала у різних малознайомих осіб, які також зловживали алкогольними та наркотичними засобами. Діти школу не відвідували, були без нагляду. У серпні 2024 року відповідачка залишила дітей у батьків свого другого чоловіка ОСОБА_14 і з того часу більше в житті ОСОБА_4 жодної участі не приймала. 22.08.2024 року працівниками поліції в м. Одеса відносно ОСОБА_15 було складено акт органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку до лікарні м. Одеса. 13.09.2024 року відповідно до акту про факт передачі дитини, ОСОБА_4 була передана її бабусі, позивачці ОСОБА_1 . З того часу ОСОБА_8 мешкає разом зі своєю бабусею, позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Позивачка оформила онуку до школи. Обидві зареєстровані як ВПО в АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідач ОСОБА_3 з 2015 року, а відповідачка ОСОБА_2 з вересня 2024 року і до теперішнього дня ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки, ОСОБА_4 , морально її не підтримують, не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини. Враховуючи, що батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків, позивачка змушена звернутися до суду з позовом до них про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
Представник позивача, адвокат Гур`єва Л.М., в судовому засіданні, позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надсиланням судових повісток за місцем реєстрації та шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади, відзиву на позовну заяву не надали, клопотань та заяв до суду від них не надходило.
Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради в судовому засіданні не заперечувала щодо позбавлення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась в м. Торецьку (колишній Дзержинськ), є донькою відповідачів ОСОБА_16 та ОСОБА_3 .
Родинні відносини між ними підтверджуються актовим записом № 212 від 05 серпня 2014 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.08.2014 року, де в графі мати - зазначена ОСОБА_17 , а в графі батько - зазначений ОСОБА_3 .
Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_18 підтверджуються актовим записом № 58 від 12 вересня 1995 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.09.2024 року, де в графі мати зазначена ОСОБА_1 , а в графі батько зазначений ОСОБА_19 .
Відповідно до витягу № 00046881431 від 09.09.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища між ОСОБА_20 та ОСОБА_3 08.02.2014 року було укладено шлюб, актовий запис № 14, в наслідок чого відповідачка ОСОБА_20 змінила прізвище на ОСОБА_21 . Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18.11.2016 року по справі № 225/5382/16-ц шлюб між відповідачами було розірвано. 
Після припинення сімейних відносин між відповідачами у 2015 році, ОСОБА_8 залишилась проживати з відповідачкою ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу № 00048089819 від 21.11.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, щодо підтвердження дошлюбного прізвища між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 03.11.2018 року було укладено шлюб, актовий запис № 141, в наслідок чого відповідачка ОСОБА_17 змінила прізвище на ОСОБА_13 . Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08.02.2022 року по справі № 225/8366/21 шлюб між подружжям ОСОБА_13 було розірвано. 
Відповідно до акту органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 22.08.2024 року, складеного працівниками поліції в м. Одеса, малолітню ОСОБА_4 було знайдено та доставлено до КНП «Дитяча міська клінічна лікарня» ООР.
13.09.2024 року відповідно до акту про факт передачі дитини, складеного КНП «Дитяча міська клінічна лікарня» ООР, ОСОБА_4 була передана її бабусі, позивачці ОСОБА_1 .
З вересня 2024 року малолітня ОСОБА_8 живе зі своєю бабусею, позивачкою ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 1426-5003537573 від 26.11.2024 року ОСОБА_4 була взята на облік як ВПО за наступною адресою: АДРЕСА_2 , 
Відповідно до довідки № 1426-5003531514 від 19.11.2024 року ОСОБА_1 була взята на облік як ВПО за наступною адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки № 318 від 01.08.2025 року, виданої в.о. директора ліцею № 35 ім. В. Шеймана Краматорської міської Ради Донецької області, ОСОБА_8 з 20.09.2024 року є ученицею даного ліцею. Вихованням дитини займається її бабуся, ОСОБА_1 . Батьки дитини жодного разу не спілкувались з адміністрацію навчального закладу.
Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № 5708, складеного КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР від 02.09.2024 року № 6567 ОСОБА_2 було встановлено діагноз: психічні і поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання алкоголю, психостимуляторів та каннабіоідів. 
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 10.03.2026 року представниками служби у справах дітей Іллінецької міської ради Гальцева Ірина Олександрівна, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають в орендованому будинку АДРЕСА_3 , починаючи з лютого 2026 року. Будинок складається з трьох кімнат: веранди, зала, кухні, ванної кімнати. В будинку чисто, продукти харчування в достатній кількості, засоби гігієни, одяг в достатній кількості, відповідно до віку статі та сезону. Будинок опалюється. Умови проживання на момент обстеження задовільні.
Відповідачі ОСОБА_3 з 2015 року, ОСОБА_2 з вересня 2024 року і до сьогоднішнього дня не бачились з донькою, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї. Відповідачка ОСОБА_2 зловживає наркотичними засобами та алкоголем. Обидва відповідачі матеріально та морально не підтримують дитину, не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечують необхідним харчуванням та медичним доглядом, не здійснюють підготовку до дорослого життя та не проявляє жодного інтересу до її світогляду.
За дорученням суду Іллінецьким районним судом Вінницької області в судовому 
засіданні була опитана малолітня ОСОБА_4 у присутності представника Органу опіки та піклування Іллінецької міської ради, яка пояснила, що не спілкується ні з мамою, ні з батьком на протязі тривалого часу, проживає разом із своєю бабусею ОСОБА_1 , яка забезпечує її повсякденні потреби й навчання. 
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повідомили суду, що батько дітей, відповідач ОСОБА_3 у 2015 році покинув відповідачку ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 і більше в їх житті не з`явився, жодної допомоги на дитину з того часу до теперішнього дитині не надавав. Відповідачка ОСОБА_2 після укладання шлюбу з ОСОБА_11 почала вживати наркотичні та алкогольні засоби. Всі намагання родичів допомогти їй в лікуванні ігнорувала. Донькою ОСОБА_22 взагалі перестала займатись. Дитина була недоглянута, голодна, часто перебувала на вулиці одна, одягнута не за сезоном. А у 2024 році, вивізши дитину до м. Одеси, взагалі покинула її, залишивши на чужих людей. З вересня 2024 року дитину виховує позивачка. Відповідачка ОСОБА_2 з того часу в житті дитини відсутня.
Як вбачається, з висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 12.02.2026 року громадяни ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є біологічними батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 08.02.2014 року по 18.11.2016 року відповідачка ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 залишилась проживати разом з матір`ю. В 2018 році відповідачка уклала повторний шлюб з ОСОБА_11 , з яким припинила спільне життя у 2022 році. З вересня 2024 року позивачка ОСОБА_1 виховує онуку особисто, через те що відповідачка ОСОБА_2 залишила дитину у 2024 році на сторонніх людей в м. Одеса без засобів існування та необхідного одягу. Через що дитина була поміщена в медичний заклад, звідки її і забрала позивачка. Зі слів малолітньої ОСОБА_4 в м. Одеса вони не мали постійного місця проживання, в квартирі завжди збирались різні незнайомі люди, які палили та висловлювались нецензурно, мати часто залишала її та її малолітню сестру на самоті та без їжі. А потім взагалі посадила одних з молодшою сестрою в таксі і відправила до батьків ОСОБА_11 . З серпня 2024 року мати дівчинці не дзвонила, не цікавилася її справами та успіхами. Батька, ОСОБА_3 , ОСОБА_22 не пам`ятає, він ніколи не дзвонив, не провідував, до нього вона не відчуває родинних стосунків. Розглянувши пакет документів, враховуючи інтереси малолітньої дитини та обставини, в яких вона опинилася орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав громадян ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно їх доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Це визначено також ст. 18 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.
Декларація прав дитини, прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Згідно із ч. ч. 2 - 4 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків.
Згідно до ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 у справі № 766/18182/17.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Так, під час розгляду аналогічних справ Верховний Суд у постановах від 15.04.2019 у справі № 522/811/16 (провадження № 61-32253св18), від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зробив наступний правовий висновок: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
Відповідно до п. п. 7, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами) факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків, оскільки ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Оскільки відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки, а також не з`явилася в судове засідання, що свідчить про те, що вони фактично самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд вважає за можливе позбавити їх батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав.
Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України встановлено, що при задоволенні позову, щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 3 ст. 184 Сімейного кодексу України,той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, суд вважає за доцільне призначити стягнення з кожного з відповідачів аліментів на дитину у розмірі частки всіх видів заробітку, однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 58-59, 63, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно їх доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на користь позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання доньки відповідача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви (08.08.2025 року) і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на користь позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання доньки відповідачки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви (08.08.2025 року) і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 21.04.2026 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО