Справа № 308/3938/26
2-а/308/97/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року       місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:
секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,
перекладача - Мокан П.,
представника позивача - Кудренко В.О.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Петюшка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області адміністративну справу за позовною заявою:
військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , до 
громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що посвідчує особу - ідентифікаційна картка громадянина Турецької Республіки НОМЕР_3 , дійсна до 10.01.2031, місце перебування: МТТ НОМЕР_4 прикордонного загону, АДРЕСА_2 ,
про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.
Позов мотивований тим, що 13 березня 2026 року о 13 год. 40 хв. на околиці населеного пункту Ужгород Закарпатської області, на відстані 200 метрів до державного кордону України, на напрямку 309 прикордонного знаку, в межах контрольованого прикордонного району уповноваженими посадовими особами НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України був виявлений та затриманий громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статті 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачено адміністративна відповідальність за частиною першою ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 263 КУпАП, відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
Під час з`ясування обставин вчиненого правопорушення встановлено, що громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в`їхав на територію України 05.12.2025 через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Маяки-Удобне» за дійсним закордонним паспортом.
За словами відповідача, під час перебування в Україні, а саме у м. Львів він втратив свій паспортний документ.
У порушення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», після втрати паспорта до компетентних органів України чи Посольства відповідач не звертався.
Чітких пояснень щодо мети свого перебування та причин недотримання міграційних правил іноземець надати не зміг.
Окрім того, відповідач не звертався до територіального органу Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Це свідчить про відсутність у нього наміру шукати законний захист на території України, що додатково підтверджує правомірність застосування до нього процедури примусового видворення.
Враховуючи, що відповідач не має документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (у зв`язку з їх втратою та незверненням до дипломатичного представництва), згідно абзацу першого частини восьмої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», процедура примусового повернення до нього не може бути застосована.
Додатковою підставою для застосування процедури видворення є обґрунтовані побоювання, що відповідач ухилятиметься від виїзду, про що свідчить факт його перебування в статусі нелегального мігранта (перевищення терміну перебування на 9 діб) та свідоме незвернення до компетентних органів після втрати паспортного документа.
Існує обґрунтований ризик того, що відповідач і надалі ухилятиметься від виконання законних вимог державних органів та намагатиметься уникнути правової відповідальності. Це підтверджується його свідомими діями щодо незаконного перебування в Україні понад встановлений строк та спробою нелегального перетину державного кордону поза пунктами пропуску.
За таких обставин, позивач просить затримати Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення його видворення за межі території України. 
Представник позивача Кудренко В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. При цьому вказав, що відповідач має статус нелегального мігранта, на територію України потрапив на законних підставах, однак, під час перебування в Україні втратив документи, у зв`язку з чим не має можливості самостійно повернутися на батьківщину. Додав, що до органів Національної поліції чи до консульських установ із заявою про втрату документів відповідач не звертався. Документів, які б надавали відповідачу право перебувати в Україні на законних підстава у нього не має. Зазначив, що зазвичай процедура збору та виготовлення документів для забезпечення видворення осіб, які незаконно перебувають на території України, залежно від обставин займає період часу тривалістю від одного тижня до одного місяця. У рідких випадках цей строк може бути більш тривалим.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що законодавство України передбачає можливість затримання іноземця, який знаходиться на території України без підтверджуючих законне перебування документів. Однак, вказав, що поданий позов не місить достатніх підстав та доказів, які підтверджують необхідність затримання відповідача аж на 6 (шість) місяців. Звернув увагу, що процедура виготовлення документів, необхідних для видворення відповідача в країну походження, триває від одного тижня до одного місяця. Додав, що відповідач має намір якнайшвидше повернутися додому. Рішення начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про примусове видворення оскаржувати не буде. А тому, просив суд позовну заяву задоволити частково та затримати відповідача на строк 1 (один) місяць, чого буде достатньо для здійснення всіх необхідних процедур.
Відповідач у судовому засіданні підтримав позицію свого представника та пояснив, що заїхав на територію України через Молдову як турист за туристичною візою 05.12.2025 та перебував в Києві. Зазначив, що його затримали на околицях Ужгорода, коли він прогулювався. Про те, що він перебуває біля кордону він не знав. Додав, що бажає якнайшвидше повернутися додому.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Статтею 289 КАС України передбачено, що підставами для застосування судом за позовом відповідного компетентного органу такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України може бути наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773.
Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 КАС України).
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
За ч. 1 ст. 289 КАС України, у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України, в тому числі, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. 
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Судом встановлено, що 13 березня 2026 року о 13 год. 40 хв. на околиці населеного пункту Ужгород Закарпатської області, на відстані 200 метрів до державного кордону України, на напрямку 309 прикордонного знаку, в межах контрольованого прикордонного району уповноваженими посадовими особами НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України був виявлений та затриманий громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку, в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачено адміністративна відповідальність за частиною першою ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 263 КУпАП, відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
У подальшому особу відповідача було ідентифіковано на підставі оригінала паспорта громадянина Республіки Туреччина № НОМЕР_5 , дійсного до 10.01.2031.
Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.
Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 13.03.2026, протоколом його особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 13.03.2026, рішенням начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про примусове видворення від 14 березня 2026 року, листами ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.03.2026 за № 02.1/2/3364-26-Вих, від 16.03.2026 № 02.1/2/3398-26Вих, а також поясненнями самого відповідача, даними ним у судовому засіданні.
Про затримання іноземця у встановленому порядку було повідомлено Генеральне Консульство Турецької Руспубліки в м. Одеса та Департамент міжнародного поліцейського співробітництва.
У ході з`ясування обставин справи судом встановлено, що громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їхав на територію України 05.12.2025 через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Маяки-Удобне» за дійсним закордонним паспортом з туристичною метою.
Під час перебування в Україні відповідач втратив свій паспортний документ.
Після втрати паспорта до компетентних органів України чи Посольства країни походження відповідач не звертався.
До територіального органу Державної міграційної служби України заява про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від відповідача не надходила.
Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», судом не встановлено.
Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 передбачено, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».
Згідно з ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може на підставі винесеної за його позовом постанови суду, примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Зважаючи на те, що у відповідача - громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відсутні документи, які б підтверджували законне перебування на території України або ж надавали б таке право, відсутнє постійне місця проживання або ж реєстрації, його свідоме незвернення до компетентних органів після втрати паспортного документу, є всі підстави вважати, що він може ухилятися від виконання рішення про його видворення, а його затримання з метою повернення до країни громадянської належності, не буде суперечити п.п. "f" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки, або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.
У ході розгляду справи встановлено, що відповідач бажає якнайскоріше повернутися на батьківщину, наміру оскаржувати рішення про примусове видворення його за межі України не має. Процедура виготовлення документів, необхідних для видворення особи за межі України у разі її згоди, може тривати від одного тижня до одного місяця. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про затримання громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 2 (два) місяці, що буде достатнім терміном для забезпечення виконання рішення про примусове видворення відповідача в країну громадянства.
З урахуванням наведеного, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 288, 289 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву задовольнити.
Затримати громадянина Турецької Республіки  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення за межі території України на строк два місяці, а саме до 16 травня 2026 року. 
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана в десятиденний строк із дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева