П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3086/25	
Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 30.05.2025, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі №400/3086/25 за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
У С Т А Н О В И В:
31.03.2025 Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 39 902грн. 75коп. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, на користь місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади.
В обґрунтування позовних вимог податковий орган вказує про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 39 902грн. 75коп. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, на користь місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади.
Відповідач відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не подавав. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі №400/3086/25 позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідного місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 39 902грн. 75коп. 
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав про наявність у ОСОБА_1 узгодженої суми податкової заборгованості у загальному розмірі 39 902грн. 75коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на не повне з`ясування окружним адміністративним судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Мотивуючи вимоги апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення йому до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) податкових повідомлень-рішень №0825738-2407-1404-UA48060150000071713 від 25.09.2024, №0825740-2407-1404-UA48060150000071713 від 25.09.2024, №0825739-1404-UA48060150000071713 від 25.09.2024 рекомендованою кореспонденцією та доказів повернення такої кореспонденції за закінченням строку зберігання. Вказане, на думку скаржника, свідчить, що у ОСОБА_1 не виник обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік.
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом Головним управлінням ДПС у Миколаївській області до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що податкові повідомлення-рішення на адресу відповідача скеровано у порядку, визначеному ст. 42 Податкового кодексу України, а тому вони уважаються надісланими (врученими) належним чином. Також, на думку позивача, недотримання строку надсилання податкових повідомлень-рішень не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, на користь місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади.
25.09.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення-рішення №0825738-2407-1404-UA48060150000071713, №0825740-2407-1404-UA48060150000071713, №0825739-1404-UA48060150000071713 щодо визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021-2023 роки у загальному розмірі 39 902грн. 75коп.
Такі індивідуальні акти ОСОБА_1 отримано 25.09.2024, про що свідчать відповідні підписи на корінцях податкових повідомлень-рішень. 
20.12.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкову вимогу №0015582-1303-1429.
Означену вимогу скеровано на адресу ОСОБА_1 та отримано адресатом 27.12.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Оскільки за ОСОБА_1 рахується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості у загальній сумі 39 902грн. 75коп. Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до окружного адміністративного суду з даним позовом.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.
Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.п.58.1, 58.3 ст.58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За правилами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що податкове повідомлення-рішення/податкова вимога повинні бути надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. 
Додаткових вимог стосовно надіслання податкового повідомлення-рішення/податкової вимоги податкове законодавство не містить.
Як установлено судом апеляційної інстанції, як податкові повідомлення-рішення від 25.09.2024 №0825738-2407-1404-UA48060150000071713, №0825740-2407-1404-UA48060150000071713, №0825739-1404-UA48060150000071713, так і податкова вимога від 20.12.2024 №0015582-1303-1429 вручені ОСОБА_1 . 
Усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно постанови від 13.02.2018 у справі № 826/18379/14, від 19.02.2019 у справі № 807/495/17, від 03.02.2022 року у справі № 560/4343/19, від 14.02.2022 у справі № 826/9711/17 при їх системному аналізі) про те, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, а саме: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
За наслідком дослідження наявних у матеріалах справи доказів у системному зв`язку із положеннями податкового законодавства колегія суддів зазначає, що в досліджуваній ситуації наявні усі умови з якими законодавець пов`язує можливість стягнення з платника податку податкового боргу. 
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє довід скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень від 25.09.2024 №0825738-2407-1404-UA48060150000071713, №0825740-2407-1404- UA48060150000071713, № 0825739-1404-UA48060150000071713 до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), з огляду на таке. 
Згідно із підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодекcу до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 260.10.1 пункту 260.10 статті 260 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим, усталеним є підхід Верховного Суду згідно із яким винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1, пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування (постанови від 23.01.2025 у справі № 160/568/24, від 06.11.2025 у справі № 420/20746/24).
Пунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
За приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 11.09.2025 у справі №160/23946/23.
З аналізу наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виключно для фізичних осіб за кожний окремий об`єкт житлової або нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі такого об`єкту та відповідної ставки податку, та оформлюється у вигляді податкового повідомлення-рішення. Вказане податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку надсилаються платнику податку контролюючим органом до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Приписами Податкового кодексу України визначено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб може бути обчислений та нарахований контролюючим органом за податкові (звітні) періоди (роки) не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми податкового законодавства та встановивши фактичні обставини справи, слід дійти висновку, що обчислення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, одночасно за декілька звітних періодів в одному календарному році, відповідає строкам, встановленим пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а тому вказане виключає протиправність дій з боку контролюючого органу в цій частині.
Вищевикладене у повному обсязі спростовує, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі припущення стосовно наявності законодавчо передбачених підстав для стягнення з нього в судовому порядку податкового боргу. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі №400/3086/25 за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Н.В. Вербицька