ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27481/25	
Суддя І інстанції - Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №4001-100795592/4001-100795592-2025-1 від 01.08.2025 року про відмову їй у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг;
- зобов`язати відповідача призначити їй одноразову допомогу, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позовну заяву задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №4001-100795592/4001-100795592-2025-1 від 01.08.2025 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Скаржник зазначає про те, що питання про призначення позивачу одноразової допомоги на сім`ю не розглядалося, оскільки заявницею не були надані всі необхідні документи, та не співпадала реєстрація місця проживання матері з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого, тому листом від 01.08.2025 їй було роз`яснено порядок звернення щодо призначення страхових виплат. При цьому, згідно акту розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 від 16.06.2025 місце фактичного мешкання померлого ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_1 , тоді як місце мешкання позивача АДРЕСА_2 . Також в акті зазначено про відсутність членів сім`ї які перебували на його утриманні.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом з`ясовано та знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12.09.2014 серії НОМЕР_1 .
31 травня 2024 року о 08 год. 50 хв., за адресою: м.Київ, пр.Глушкова, 42, з машиністом крану, який є працівником ТОВ «КСМ-ТРАНС» (ЄДРПОУ: 35417764, юридична адреса: 03115, місто Київ, проспект Перемоги, 91), стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.06.2024 року серії НОМЕР_2 .
Наказом від 07.06.2024 року №400/Ц Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці утворено комісію та організовано проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що мав місце 31 травня 2024 року з ОСОБА_2 , внаслідок якого останній загинув.
11.06.2025 року Центральним міжрегіональним управління Держпраці був складений акт форми Н-1/ спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31.05.2024 о 08 год. 50 хв. в ТОВ «КС-ТРАНС».
За висновком комісії спеціального розслідування нещасного випадку було вирішено: «нещасний випадок зі смертельним наслідком з ОСОБА_2 , машиністом крану ТОВ «КСМ- ТРАНС», визнано пов?язаним з виробництвом, як такий, що підпадає під дію підпункту 7 пункту 52 Порядку».
30.07.2025 року позивач, мати загиблого, звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення виплати страхового відшкодування на випадок нещасного випадку на виробництві.
Постановою №4001-100795592/4001-100795592-2025-1 від 01.08.2025 року про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг, вид страхової виплати втрата годувальника, позивачу було відмовлено у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг у зв`язку із відсутністю інформації, що підтверджує право на страхову виплату.
Не погодившись з постановою пенсійного органу про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач, звернулась до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Відповідно до п.2 ч.7 ст.30 Закону №1105-ХІV страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).
Частина 1 статті 35 Закону №1105-XIV передбачає, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачується одноразова допомога у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Стаття 37 Закону №1105-XIV визначає документи для розгляду справ про страхові виплати.
Згідно ч.1 ст.37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.
Згідно ч.2 ст.37 Закону №1105-XIV територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Згідно ч.3 ст.37 Закону №1105-XIV потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за наслідком розгляду заяви позивача від 30.07.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не було прийнято рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
В свою чергу, в апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що питання про призначення позивачу одноразової допомоги на сім`ю не розглядалося, оскільки заявницею не були надані всі необхідні документи, та не співпадала реєстрація місця проживання матері з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого, тому листом від 01.08.2025 їй було роз`яснено порядок звернення щодо призначення страхових виплат. 
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційний Суд України в рішенні від 3 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» зазначив, що членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, факт родинних відносин позивача та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про його народження від 12.09.2014 р. серії НОМЕР_1 .
При цьому, позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , а отже мали взаємні права та обов`язки, і позивач є членом сім`ї загиблого.
Крім того, в якості підтвердження факту спільного проживання позивачем було надано:
- витяг з Реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 від 01.05.2024 року;
- витяг з Реєстру територіальної громади щодо себе від 12.02.2025 року;
- довідку видану Виконавчим комітетом Девладівської сільської ради ОСОБА_2 від 23.11.2018 року з якої вбачається, що останній дійсно проживав і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- довідку видану Криворізькою філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості №322 від 22.02.2025 року про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітня, з місцем проживання/реєстрації: АДРЕСА_2 ;
- довідку видану Виконавчим комітетом Девладівської сільської ради ОСОБА_2 за №232 від 12.11.2019 року про реєстрацію місця його проживання - АДРЕСА_2 .
Разом з тим, на переконання колегії суддів, зазначення у акті спеціального розслідування іншого фактичного місця проживання, жодним чином не спростовує факту проживання позивача разом із своїм сином ОСОБА_2 на момент його смерті.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на одноразову виплату на сім`ю, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку зі смертю її сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Разом з тим, судом було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №4001-100795592/4001-100795592-2025-1 від 01.08.2025 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 , зважаючи на те, що постановою №4001-100795592/4001-100795592-2025-1 від 01.08.2025 позивачу відмовлено у призначенні страхової виплати по втраті годувальника, а рішення щодо одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за наслідками розгляду заяви від 30.07.2025 пенсійним органом не приймалось.
В свою чергу, рішення про призначення або відмови у призначенні одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
За наведених обставин, належним способом відновлення порушення права позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за заявою ОСОБА_1 від 30.07.2025 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2025 та за наслідками розгляду питання про призначення одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, документально підтвердженими судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 2422,40 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за заявою ОСОБА_1 від 30.07.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2025 та, за наслідками розгляду питання про призначення одноразової допомоги, передбаченої п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова