ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/2494/25 пров. № А/857/33496/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання – Михальської М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (головуючий суддя Смокович В.І., 10:43 год., м. Луцьк, повний текст виготовлено 01 липня 2025 року) у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішень,
в с т а н о в и в:
ФОП ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 14.11.2024 № 0315690705 та від 14.11.2024 № 0315710705.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що порушень закону в частині наявності підстав та процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області не допущено. Підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 в наказі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 18.09.2024р. №4332-п зазначено п.п.80.2.2 ст.80 ПК України. Вказує, що відповідачем також було надано суду і долучено до матеріалів справи доповідну записку, яка в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичної перевірки позивача. Крім того, було долучено лист ДПС від 18.09.2024 № 21176/7/99-00- 07-03-03-07, який слугував підставою для призначення спірної фактичної перевірки. Звертає увагу, що позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, про що свідчить підпис у направленнях на проведення перевірки, а наказ на проведення перевірки вже реалізовано та відповідно складено акт та податкове повідомлення-рішення за наслідком його реалізації.
Щодо порушень п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР зазначає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області було встановлено і належним чином зафіксовано в акті фактичної перевірки такі порушення, як і зафіксовано ненадання документів на вимогу перевіряючих.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.
Позивач чи її представник у судове засідання суду апеляційної станції не з`являлись, клопотала позивач про розгляд справи у її відсутності.
Третьою особою подано додаткові пояснення, де просить задовольнити апеляційну скаргу. Подано клопотання про апеляційний розгляд справи за відсутності третьої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 18.09.2024 №4332-п “Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 ” (арк. спр. 68) та направлень на перевірку 18.09.2024 №7954, №7956 (зворот а.с. 68-69) проведено фактичну перевірку магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За результатами проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 30.09.2024 зареєстрований №2825/04-36-07-14/РРО/ НОМЕР_1 (далі – акт перевірки) (а.с. 75-76).
Даним актом перевірки встановлено порушення:
- пунктів 1, 2 та 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР);
- пункту 85.2 статті 85 ПК України;
- постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894 “Про встановлення строків, до настання яких торгівці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використання електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за подані ними товари (надані послуги)”.
Скориставшись правом, передбаченим підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України та пункту 86.7 статті 86 ПК України, до ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивачем було подано заперечення на акт перевірки (зворот а.с. 9-11).
За результатами розгляду заперечення ГУ ДПС у Дніпропетровській області рішенням, оформленим листом від 08.11.2024 №76203/6/04-36-07-14-10 висновки акту перевірки викладено у новій редакції, згідно якої в ході проведення фактичної перевірки господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 , магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено порушення:
1) п.1 Постанови кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894 “Про встановлення строків, до настання яких торгівці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використання електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за подані ними товари (надані послуги) – платником не забезпечено здійснення розрахунків за реалізовані товари/послуги у безготівковій формі, на письмову вимогу перевіряючих про надання платником податків документів від 20.09.2024, до перевірки не надано жодних документів, що підтверджуються здійснення забезпечення розрахунків в безготівковій формі (не надані договори на придбання, обслуговування POS-терміналу, акти приймання-передачі POS-терміналу у ремонт та ін.);
2) п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: 
- ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки; 
3) п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265-95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі - Закон №265-95) , а саме:
- 20.09.2024 було повернуто товар “Lightning to USB Cable 1m” на суму 649 грн.00коп. без роздрукування та видачі фіскального чеку на повернення товару;
- проведення розрахункових операцій з реалізації ТМЦ на суму 446 480,0 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій (програмного реєстратора розрахункових операцій, розрахункової книжки) (а.с. 135-138).
На підставі висновків акту фактичної перевірки ( в новій редакції ) ГУ ДПС у Волинській області винесло податкові повідомлення – рішення від 14.11.2024 № 0315690705 та № 0315710705 (зворот а.с. 11-13). 
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням ДПС України за результатами розгляду скарги від 05.02.2025 №3380/6/99-00-06-03-02-06 оскаржувані податкові повідомлення – рішення від 14.11.2024 № 0315690705 та № 0315710705 залишено без змін, а скаргу – без задоволення (а.с.16-17).
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1 звернулася із даним позовом до суду.
В обрунтування позову зазначила про безпідставність проведення фактичної перевірки у зв`язку з відсутністю у наказі про проведення фактичної перевірки конкретної інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків – ФОП ОСОБА_1 законодавства; про порушення процедури проведення перевірки ( невручення позивачу копії наказу, вихід контролюючого органу за межі перевірки ), а також на необгрунтованість висновків акту щодо порушення п.1, 2, 12 ст.3 Закону №265-95 та його недоведеність через незазначення у акті про те, які товари і на яку суму йде мова, та недоведеність порушення п.85.2 ст.85 ПК України за відсутності відповідного акту про відмову у наданні документів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушено процедуру проведення перевірки, оскільки наказ про призначення фактичної перевірки позивача виданий безпідставно, за відсутності інформації про можливі порушення платником вимог законодавства, що, відповідно, нівелює наслідки фактичної перевірки. Суд вказав, що посадові особи контролюючого органу з огляду на приписи пункту 81.1 статті 81 ПК України не мали права приступати до проведення фактичної перевірки платника без наявності підстав для її проведення. 
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції та обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
- 80.2.2. - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, пункт 80.2 статті 80 ПК України виокремлює різні підстави для проведення контролюючим органом фактичної перевірки суб`єкта господарювання. Зокрема, підставою для проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугує наявність та/або отримання від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації про можливі порушення платником податків законодавства.
Таким чином, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація про можливі порушення платником законодавства від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2023 у справі №420/9909/23 вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення платниками податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. 
За висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23, у випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, з підстав незазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Отже, одним з питань, яке слід вирішити у даному спорі, є правомірність (підставність) проведення фактичної перевірки позивача, враховуючи, що таке визначене позивачем як підстава його позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами, відповідач в обґрунтування підстав проведення фактичної перевірки позивача в наказі від 18.09.2024 №4332-п “Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Кривий Ріг, площа 30-ти річчя Перемоги, 1” навів наступне формулювання: з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платника податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст. 19-1, ст. 20, пп.69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.75.1.3 п. 75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України провести фактичну суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Кривий Ріг, площа 30-ти річчя Перемоги, 1.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 та у постанові від 09.09.2024 у справі №280/6832/23 виснував, що доповідна записка, в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок. 
Судом встановлено, що підставою для видання ГУ ДПС в Дніпропетровській області наказу від 18.09.2024 №4332-п про проведення фактичної перевірки позивача стала підготовлена доповідна записка начальника відділу фактичних перевірок Сергія Половиці та начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Дениса Макарова виконуючій обов`язки начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області Наталі Федаш, у якій зазначено, що у зв`язку з отриманням в установленому законодавством порядку інформації від державних органів, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема, щодо здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а саме – листа Державної податкової служби України від 18.09.2024 №26176/7/99-00-07-03-03-07 «Щодо інформації, яка надійшла в чат-бот ДПС «Stop ViolationBot» (а.с. 67 та 67-зворот).
Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи і визнається сторонами, у листі Державної податкової служби України від 18.09.2024 №26176/7/99-00-07-03-03-07, який вказаний у доповідній записці, зазначено, що в період з 02.09.2024 по 16.09.2024 на чат-бот ДПС «StopViolationBot» надходила інформація, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким здійснюють податкові органи (додаток 1). У зв`язку із чим вважає за необхідне головним управлінням ДПС в областях та місті Києві забезпечити проведення фактичних перевірок платників податків або об`єктів, інформація про можливі порушення щодо яких зазначена у додатку 1 до цього листа, та у разі наявності даних для листування повідомити заявника про результати розгляду (а.с. 65).
З дослідженого судом першої інстанції додатку 1 до листа Державної податкової служби України від 18.09.2024 №26176/7/99-00-07-03-03-07 встановлено, що жодної інформації про ФОП ОСОБА_1 у ній не зазначено (арк. спр. 66), а міститься лише інформація про те, що «магазини, які здійснюють торгівлю в зазначених торгово-розважальних центрах під брендом Ябко не видають фіскальні чеки споживачам» ( мова оригіналу). 
Колегія суддів зауважує, що обставина щодо відсутності у додатку та листі ДПС України інформації про можливі порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства не спростована ні ГУ ДПС у Волинській області, ні ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Жодних інших додатків до листа Державної податкової служби України від 18.09.2024 №26176/7/99-00-07-03-03-07 чи інших доказів про наявність такої інформації щодо ФОП ОСОБА_1 відповідачем та третьою особою не надано і такі відсутні в матеріалах справи.
Колегія суддів звертає увагу, що встановлене статтями 75-81 ПК України правове регулювання визначає певні обов`язкові умови, за наявності яких перевірка може вважатися такою, що проведена належним чином.
З системного аналізу зазначених норм цього Кодексу випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.
Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
Отже, правових підстав, які б вказували на необхідність реалізації своїх функцій, зокрема, на проведення у позивача фактичної перевірки, податковим органом не наведено та відповідних доказів не надано.
Апеляційний суд, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у справі № 460/7257/20, зазначає, що реалізація відповідних функцій податкового органу у визначеній сфері щодо призначення перевірок не є безмежною. Певні функції має будь-який суб`єкт владних повноважень, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не в будь-якому випадку, за наявності компетенції на проведення перевірки, така перевірка може бути призначена. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у доповідній записці чи у листі Державної податкової служби України від 18.09.2024 №26176/7/99-00-07-03-03-07 відсутня інформація про суб`єкта господарювання – ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Кривий Ріг, площа 30-ти річчя Перемоги, 1» і про можливі порушення саме ним вимог законодавства, що свідчить про відсутність матеріальних ( фактичних ) підстав для призначення перевірки позивача, а отже, про протиправність самої фактичної перевірки.
Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов 'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. 
Застосовними у даному спорі також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
У вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок. Разом з тим, постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі. Велика Палата Верховного Суду також підтримала усталену в судовій практиці позицію, що нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.
Колегія суддів зазначає, що застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «неістотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними, за практикою Верховного Суду, таких наслідків не спричиняють.
Також Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленій складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульовано висновок, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Верховний Суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. 
Таким чином, встановлені судом першої інстанції та не спростовані апелянтом обставини щодо протиправності призначення та проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність таких податкових повідомлень-рішень. З урахуванням цього апеляційний суд зазначає про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для нарахування суми штрафних санкцій.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 140/2494/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року