ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/4/26

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) суму коштів в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.04.2025 відповідачем укладено контракт з Міністерством оборони України на проходження військової служби строком на один рік та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №118-РС від 28.04.2025 останнього зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . В зв`язку з зазначеним, військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату відповідачу першої частини суми коштів, яка передбачена пунктом 15 Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025р. №153 у розмірі 200 000 (двісті) тисяч гривень, однак після отримання першої частини суми коштів, 20.06.2025 відповідачем було вчинено самовільне залишення військової частини.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач правом подачі відзиву не скористався.
Про відкриття провадження у справі відповідач був повідомлений належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як слідує з матеріалів справи 28.04.2025 ОСОБА_1 , укладено контракт з Міністерством оборони України на проходження військової служби строком на один рік. Особа, що уповноважена Міністерством оборони України на укладення від імені держави контракту з громадянином ОСОБА_1 – командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 . Місце проходження військової служби – військова частина НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №118-РС від 28.04.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду СТРІЛЬЦЯ-СНАЙПЕРА 1 ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО ВІДДІЛЕННЯ 2 ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО ВЗВОДУ 1 ЗАПАСНОЇ ДЕСАНТНО ШТУРМОВОЇ РОТИ ЗАПАСНОГО ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО БАТАЛЬЙОНУ. 
На виконання умов контракту та у відповідності до вимог «Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 (далі - Порядок №153) військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату відповідачу першої частини суми коштів, яка передбачена пунктом 15 вказаного Порядку №153 у розмірі 200 000 (двісті) тисяч грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №133/11015 від 28 листопада 2025 року. 
20.06.2025 відповідачем було вчинено самовільне залишення військової частини. За даним фактом військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення діяння, що містить ознаки злочину до органів досудового розслідування за вих.№812/26062 від 24.06.2025. 
Вчинене військовослужбовцем порушення підтверджується Актом службового розслідування та наказом про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом за контрактом ОСОБА_1 №4373 від 28.07.2025. 
За порушення вимог статей 11, 14, 16, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та неналежного виконання покладених обов`язків, внаслідок самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 20.06.2025, військовослужбовця ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено сувору догану.
В силу положень пункту 21 Порядку №153, виплачена такому військовослужбовцю сума одноразової грошової допомоги має бути повернута військовій частині НОМЕР_1 . 
Заходи добровільного врегулювання спору у вигляді повернення військовослужбовцем сплаченої йому військовою частиною НОМЕР_1 на виконання умов укладеного ним контракту суми розмірі 200 000,00 грн не призвели до повернення коштів. 
В зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку суму завданої шкоди державі не відшкодував, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану, який неодноразово було продовжено та який триває дотепер. 
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025р. №153 «Про реалізацію експерементального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану».
Відповідно до абзацу 1,2 пункту 1 «Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025р. №153 (далі – Порядок №153), метою експерементального проекту є підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану та підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього. 
Згідно пункту 2 Порядку №153, під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років. 
Відповідно до пункту 7 Порядку №153, контракт з громадянами України, зазначеними в пункті 2 цього Порядку, укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту. 
Відповідно до пункту 15 Порядку №153, військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами: перша частина - 200000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений; друга частина - 300000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини; третя частина - 500000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Положеннями пункту 21 Порядку №153 визначено, що у разі систематичного невиконання військовослужбовцем умов контракту він відшкодовує в повному обсязі виплачену йому одноразову грошову допомогу, неотримана частина/частини такої допомоги не виплачується/не виплачуються. Систематичним невиконанням військовослужбовцем умов контракту вважається неналежне виконання ним або відмова від виконання взятих ним на себе під час укладення контракту обов`язків, коли він притягувався до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міноборони, Національній гвардії або Держприкордонслужбі і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, 28.04.2025 ОСОБА_1 , укладено контракт з Міністерством оборони України на проходження військової служби строком на один рік. Особа, що уповноважена Міністерством оборони України на укладення від імені держави контракту з громадянином ОСОБА_1 – командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 . Місце проходження військової служби – військова частина НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №118-РС від 28.04.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду СТРІЛЬЦЯ-СНАЙПЕРА 1 ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО ВІДДІЛЕННЯ 2 ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО ВЗВОДУ 1 ЗАПАСНОЇ ДЕСАНТНО ШТУРМОВОЇ РОТИ ЗАПАСНОГО ДЕСАНТНО-ШТУРМОВОГО БАТАЛЬЙОНУ. 
На виконання умов контракту та у відповідності до вимог «Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 (далі - Порядок №153) військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату відповідачу першої частини суми коштів, яка передбачена пунктом 15 вказаного Порядку №153 у розмірі 200 000 (двісті) тисяч грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №133/11015 від 28 листопада 2025 року, однак 20.06.2025 відповідачем було вчинено самовільне залишення військової частини.
При цьому, заходи добровільного врегулювання спору у вигляді повернення військовослужбовцем сплаченої йому військовою частиною НОМЕР_1 на виконання умов укладеного ним контракту суми розмірі 200 000,00 грн не призвели до повернення коштів. 
Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. 
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. 
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, та належить їм на праві оперативного управління. 
Згідно до ч.1 ст.1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Статтею 1212 Цивільного Кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1. Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. 
Згідно п.5 ч.1 ст.1. Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. 
Відповідно до ч.1,2 ст.3. Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначеними статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. 
Згідно ч.1 ст.4. Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. 
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. 
Статтею 17 Конституції України, встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців. 
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут).
Згідно статті 9 Розділу 1 "Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців" Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України. законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема берегти державне майно. 
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно правової відповідальності за ці правопорушення. 
Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді" визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі. У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. 
В силу пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) суму коштів в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 

Повне судове рішення складено 01.04.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО