СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/962/25
пр. № 2/759/449/26
02 жовтня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Корецької М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:
І. Позиції учасників справи
Аргументи позивача
30 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позов обґрунтований тим, що:
- 22 лютого 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої автомобілю марки Kia Forte, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб), що належить ОСОБА_1 , завданий матеріальний збиток; Окрім того, внаслідок ДТП позивач зазнав моральних страждань;
- постановою Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
- витрати на ремонт транспортного засобу, які фактично поніс ОСОБА_1 , становлять 207 415,00 гривень;
- про відшкодування шкоди в позасудовому порядку позивач і відповідач не домовилися.
З наведених підстав просив суд стягнути з відповідача 207 415,00 гривень майнової шкоди і 10 000,00 моральної шкоди.
30 квітня 2025 року до суду від представника позивача, адвоката Дейнеки С.Л., надійшла заява про зменшення позовних вимог.
У заяві представник позивача вказав, що:
- цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була;
- Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) виплатило позивачеві регламентну виплату в сумі 113 758,58 гривень; страхове відшкодування не покрило завдану шкоду;
З наведених підстав просив суд стягнути з відповідача 93 656,42 гривень майнової шкоди і 10 000,00 моральної шкоди.
У судове засідання позивач та його представник, адвокат Дейнека С.Л., не з`явилися. 02 жовтня 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача на електронну пошту суду подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Позиція відповідача
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
ІІ. Процесуальні дії суду
21 січня 2025 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, з підстав подання письмових доказів незасвідчених в установленому законом порядку.
13 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 24 березня 2025 року.
14 березня 2025 року представник позивача, адвокат Дейнека С.Л., на електронну пошту суду подав клопотання про участь у підготовчих та судових засіданнях в режимі відеоконференції.
У задоволенні зазначеного клопотання суд відмовив, про що зазначив в ухвалі від 17 березня 2025 року.
18 березня 2025 року представник позивача, адвокат Дейнека С.Л., на електронну пошту суду подав клопотання про участь у підготовчих та судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі від 19 березня 2025 року.
У зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання, призначене на 24 березня 2025 року, суд відклав на 16 квітня 2025 року.
У зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання, призначене на 16 квітня 2025 року, суд відклав на 30 квітня 2025 року.
30 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття заяви про зменшення позовних вимог, відклав підготовче засідання на 03 червня 2025 року.
03 червня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 08 липня 2025 року.
На підставі клопотання представника позивача, у зв`язку з технічним проблемами, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 05 серпня 2025 року.
У зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання, призначене на 05 серпня 2025 року, суд відклав на 02 жовтня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке.
Поштові конверти, яким відповідачеві на його зареєстроване та фактичне місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі, повернулися до суду без вручення. На довідках про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 79, 89, 111, 112).
Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Окрім того, в матеріалах справи наявна судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 05 серпня 2025 року, яка вручена дружині відповідача (а.с. 144).
З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а також ураховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , про що зазначено у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 20.03.2024 (а.с. 122).
12 березня 2024 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Ул`яновська О.В. ухвалила постанову в справі № 759/4620/24, якою визнала ОСОБА_2 винним у винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 55).
Відповідно до вказаної постанови 22 лютого 2024 року ОСОБА_3 , приблизно об 11 год 15 хв по просп. Леся Курбаса (зупинка швидкісного трамваю бул. Р. Роллана) у м. Києві, керуючи транспортним засобом марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, при перестроюванні не надав переваги в русі транспортному засобу «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним ТЗ, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.
24 червня 2024 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Ул`яновська О.В. ухвалила постанову в справі № 759/4620/24, якою виправила описку в постанові від 12 березня 2024 року, вказавши дату народження та місце проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідно до розписки, складеної 22.02.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язується відновити автомобіль марки Kia Forte, реєстраційний номер НОМЕР_1 протягом трьох тижнів від дати ДТП, 22.02.2024 (а.с. 47).
Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеним фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 20.03.2024 за № 3676, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 235 847,97 гривень; вартість матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу становить 125 777,01 гривень, з урахуванням ПДВ (а.с. 120-140).
19 квітня 2024 року МТСБУ сплатило ОСОБА_1 регламентну виплату в сумі 113 758,58 гривень, що підтверджується скріншотом із застосунку інтернет-банкінгу від 19.04.2024 (а.с. 94-95).
Згідно з видатковою накладною № 2 від 17.09.2024 фізична особа - підприємець ОСОБА_5 виконав на замовлення ОСОБА_1 роботи з ремонту транспортного засобу на суму 59 320,00 гривень (а.с. 49-50).
Згідно з видатковою накладною № 3 від 17.09.2024 фізична особа - підприємець ОСОБА_5 виконав на замовлення ОСОБА_1 роботи з ремонту транспортного засобу на суму 64 275,00 гривень (а.с. 51-52).
Згідно з видатковою накладною № 4 від 17.09.2024 фізична особа - підприємець ОСОБА_5 виконав на замовлення ОСОБА_1 роботи з ремонту транспортного засобу на суму 83 820,00 гривень (а.с. 49-50).
Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку № 259 від 28.08.2023 фізична особа - підприємець ОСОБА_5 є платником єдиного податку 3 групи, здійснює діяльність без реєстрації ПДВ (а.с. 48).
ІV. Мотиви і оцінка суду
Загальні зауваження
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Щодо відшкодування майнової шкоди
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2024 року в справі № 686/32571/23).
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України).
Тлумачення зазначених норм свідчить, що: 
- джерелом підвищеної небезпеки потрібно вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;
- зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою, вина особи, яка завдала шкоди.
При цьому, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. 
Тобто тягар доказування у справах про відшкодування майнової шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки розподіляється так: потерпілий доводить розмір шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та шкодою, а особа, яка завдала шкоди, доводить відсутність протиправності своєї поведінки та вини.
Системний аналіз статей 1166, 1187, 1188 ЦК України дозволяє дійти висновку, що за загальним правилом майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Проте з указаного правила є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування» № 1909-ІХ від 18.11.2021).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Станом на день ухвалення рішення відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024 (далі - Закон № 3720-ІХ). Зазначений закон введений в дію (окрім деяких норм) з 01 січня 2025 року.
Водночас відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3720-ІХ дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV).
З огляду на те, що ДТП сталася 22 лютого 2024 року, до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон № 1961-ІV.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до положень ст. 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку. 
Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються Уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників. 
Отже, МТСБУ може здійснити виплату із централізованих страхових резервних фондів на умовах, визначених цим Законом. 
Такий порядок передбачений ст. 41 Закону № 1961-IV. Так, відповідно до положень ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.
Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що закон альтернативно визначив можливість виплати страхового відшкодування зі страховика або регламентної виплати з МТСБУ. Зокрема, МТСБУ має обов`язок здійснити регламентну виплату у разі заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).
Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень ст. 36.2. Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Тлумачення зазначеної норми свідчить, що у випадку здійснення регламентної виплати на рахунок потерпілого МТСБУ зменшує її розмір на суму ПДВ. Вказану суму МТСБУ зобов`язане доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик (МТСБУ), ні винуватець. 
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). 
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду в справі № 565/1210/19 від 22 грудня 2020 року, № 591/1861/22 від 12 липня 2023 року.
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 вказує, що внаслідок протиправної поведінки відповідача була завдана шкода належному йому майну (транспортному засобу).
На підтвердження розміру шкоди позивач надав звіт про оцінку транспортного засобу від 20.02.2024, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 125 777,01 гривень, з урахуванням ПДВ.
Розмір витрат, які ОСОБА_1 поніс на ремонт транспортного засобу становить 207 415,00 гривень, що підтверджується видатковими накладними № 2, 3, 4 від 17.09.2024.
Отже, розмір витрат, здійснених позивачем на ремонт транспортного засобу перевищує розмір матеріального збитку, визначеному у звіті. 
Зазначені вище докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми, позаяк вони з достатнім ступенем переконливості підтверджують розмір завданих позивачеві матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу з вини ОСОБА_2 .
Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог.
Доказів відсутності протиправності та вини відповідача у завданні позивачеві майнової шкоди матеріали справи не містять.
Визначаючи розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачеві ОСОБА_6 суд ураховує, що:
- розмір регламентної виплати зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість; вартість ремонту транспортного з урахуванням ПДВ виплачується МТСБУ або стягується судом після надання документів про такі витрати за умови, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ;
- у зв`язку з наведеним МТСБУ перерахувало позивачеві регламентну виплату в сумі 113 758,58 гривень;
- вимог до МТСБУ про стягнення регламентної виплати з урахуванням ПДВ ОСОБА_1 не пред`явив;
- винуватець ДТП має відшкодувати шкоду в частині, яка перевищує розмір вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (матеріального збитку).
З огляду на викладене, з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди належить стягнути 81 637,99 гривень (207 415,00 гривень (розмір документально підтверджених витрат на ремонт транспортного засобу - 125 777,01 гривень (розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу). Сума ПДВ 12 018,43 гривень стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.
Доказів сплати зазначеної суми ОСОБА_3 не надав, чим порушив права позивача.
За таких обставин, вимогу про відшкодування майнової шкоди суд задовольняє частково.
Щодо відшкодування моральної шкоди
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22).
У постановівід 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. 
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. 
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Позивач зазначає, що через пошкодження транспортного засобу він зазнав душевних страждань, оскільки не міг деякий час користуватися транспортним засобом за призначенням, був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що призвело до порушення його повсякденного устрою життя.
Очевидно, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач зазнав душевних страждань. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди суд ураховує характер і наслідки правопорушення, зміну звичного способу життя позивача через позбавлення можливості користуватися транспортним засобом, необхідність витрачати власні кошти на ремонт транспортного засобу.
Водночас заявлену до стягнення суму моральної шкоди суд уважає неспівмірною з обставинами заподіяння шкоди. Будь-яких доказів некоректної чи образливої поведінки відповідача після ДТП, що вплинуло на глибину душевних страждань позивача, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає 5 000,00 гривень грошової компенсації моральної шкоди з відповідача як з особи, винної в її завданні. Такий розмір компенсації моральної шкоди найбільш повно відповідає засадам розумності і справедливості та є достатнім для задоволення потреб позивача.
V. Висновки суду
ОСОБА_1 пред`явив вимоги про відшкодування ОСОБА_6 майнової шкоди в сумі 93 656,42 гривень і моральної шкоди в сумі 10 000,00 гривень.
Суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 81 637,99 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди і 5 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.
VІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 2 174,15 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 5628-2743-8553-3488 від 29.12.2024 (а.с. 3).
Доказів понесення інших витрат сторони не надали.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір у разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.
Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт перший частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»).
30 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття заяви про зменшення позовних вимог, в результаті чого ціна позову зменшилась до 103 656,42 гривень.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року становить 3 028,00 гривень.
За таких обставин, сума судового збору, яку мав сплатити позивач з урахуванням зменшення позовних вимог становить 1 211,20 гривень (3 028,00 грн*0,4).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд задовольнив позов частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 012,34 грн (86 637,99 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 1 211,20 грн (сума сплаченого судового збору) / 103 656,42 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 1 012,34 грн.
При цьому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» сплачений до зменшення розміру позовних вимог судовий збір у сумі 962,95 грн підлягатиме поверненню позивачеві у разі подання ним відповідного клопотання.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280, 282, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 81 637,99 гривень як відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 гривень як грошову компенсацію моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1012,34 гривень.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право на подання клопотання про повернення переплаченого судового збору в сумі 962,95 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).
Повне рішення суду складене 13 жовтня 2025 року.

Суддя         Ю.В. Кравченко