Кримінальне провадження №629/389/25
Номер провадження 1-кп/629/45/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді- ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_4 , прокурорів- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілої- ОСОБА_7 , обвинуваченого- ОСОБА_8 , захисника – ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №12024221110001200 від 30.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихопілля Лозівського району Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Взимку 2016 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В денний час доби, точного часу не встановлено, у ОСОБА_8 виник умисел на задоволення статевої пристрасті з малолітньою прийомною донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті з малолітньою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 підійшов до доньки, яка в цей час знаходилася в будинку та вивів її у будівлю сараю, розташованого на території вказаного домоволодіння. Перебуваючи наодинці з останньою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та у відсутності осіб, які могли б завадити вчиненню ним злочинних дій, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою особою, та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій та чинити опір через свій малолітній вік, посягаючи на її статеву недоторканість повалив останню на ясла, розташовані в даному сараї, після чого, утримуючи останню в напівлежачому положенні, вчинив активні дії сексуального характеру відносно своєї прийомної малолітньої доньки ОСОБА_10 . Так, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до вказаної особи, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль й моральні страждання.
Крім того, весною 2020 року (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В денний час доби, у ОСОБА_8 виник умисел на задоволення статевої пристрасті з малолітньою прийомною донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті з малолітньою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , перебуваючи наодинці з останньою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, та у відсутності осіб, які могли б завадити вчиненню ним злочинних дій, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою собою, та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій та чинити опір через свій малолітній вік, посягаючи на її статеву недоторканість повалив останню на ліжко в спальній кімнаті будинку та утримуючи в лежачому положенні вчинив активні дії сексуального характеру відносно своєї прийомної малолітньої доньки ОСОБА_10 . Так, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до вказаної особи, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль й моральні страждання.
Крім того, 19.08.2024 року, ОСОБА_8 , знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В денний час доби у ОСОБА_8 виник умисел на задоволення статевої пристрасті з неповнолітньою прийомною донькою, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Скориставшись тим, що його прийомна донька приїхала до с. Тихопілля Лозівського району Харківської області, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть природнім шляхом. Так, перебуваючи у приміщенні кухні вищевказаного будинку, ОСОБА_8 підійшов з заду до ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті з малолітньою, перебуваючи наодинці з останньою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, та у відсутності осіб, які могли б завадити вчиненню ним злочинних дій, діючи умисно, протиправно, повторно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, достовірно розуміючи, що ОСОБА_10 не бажає вступати з ним у статевий зв`язок, будучи обізнаним про те, що вона не досягла 16-річного віку, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до вказаної особи, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої ОСОБА_10 з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль й моральні страждання.
Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково, та в судовому засіданні пояснив, що визнає вину за події весни 2020 року та 19.08.2024 року в повному обсязі, однак він не вчиняв злочину взимку 2016 року, який йому інкримінований, зауважив, що такого, як зазначено в обвинувальному акті взимку 2016 року взагалі не було, а тому не визнає себе винним за цим епізодом. Крім того, зауважив, що не погоджується з тим, як фактичні обставини та події викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він показував під час слідчого експерименту, як все відбувалося. Також пояснив, що починаючи з січня 2016 року по 2018 рік він проживав у селі Тихопілля. У 2016 році потерпілій було 7 років. За весь час ставлення до прийомної дитини ОСОБА_11 та двох рідних синів у нього було однакове. Зазначив, що перший раз вступив у статеві зносини з ОСОБА_11 у 2020 році в АДРЕСА_1 , коли вдома нікого не було, навесні, у денний час. Тоді ОСОБА_10 було 11 років, на момент першого статевого акту у потерпілої вже був менструальний цикл. Під час першого статевого акту обвинувачений нічого не пояснював потерпілій, і вона нічого не запитувала. На той час стосунки між обвинуваченим і потерпілою були добрими, ОСОБА_11 його не боялася. Після цього в період з 2020 по 2024 роки загалом статеві акти з нею відбувалися близько 10 разів, у тому числі до досягнення ОСОБА_11 14-річного віку. Під час статевих актів ОСОБА_10 опору не чинила, та коли вона скаржилася на біль, він говорив їй, щоб потерпіла. Він усвідомлював, що малолітня ОСОБА_11 могла не розуміти, що відбувається. При цьому зазначив, що не мав бажання вступати у статеві зносини з ОСОБА_10 . Пояснив, що статеві зносини він мав лише з дружиною(в середньому один раз на тиждень) та ОСОБА_10 , з іншими особами — ні. У 2020 році під час першого зґвалтування, потерпіла перебувала на дивані. Загалом статевий акт тривав не більше двох хвилин. Еякуляція відбувалася не в тіло потерпілої. Останній статевий акт мав місце у 2024 році, коли діти приїхали до нього. Це сталося вдень у будинку, після того, як хлопці (його інші діти) пішли гуляти. Конкретно як тоді все відбувалося та чи була потерпіла проти статевого акту, він не пам`ятає. Зауважив, що на даний час він негативно ставиться до своїх дій та засуджує свою поведінку. Пояснив, що тоді він не усвідомлював своїх бажань. Будь-яких бесід з ОСОБА_10 з метою приховування подій він не проводив. Довірливі стосунки у ОСОБА_10 були з матір`ю, а не з ним.
В судових дебатах прокурор ОСОБА_5 вважав, що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень не можливе без ізоляції його від суспільства. Характер дій обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність дійового каяття – це ті чинники, які впливають на суворість покарання, якого справедливо заслуговує ОСОБА_8 , за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень проти статевої свободи та недоторканості своєї доньки. Ця справа має дати потерпілій розуміння того, що справедливість є, за неї варто боротися. Жодний злочин не залишиться без покарання. Вирок у цій справі повинен дати дівчині надію на те, що можна жити далі та будувати нове життя вільне від насильства, тому, за таких обставин сторона обвинувачення просила суд: визнати ОСОБА_8 винним у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі, призначити останньому покарання: за ч. 3 ст. 152 КК України – у виді 12 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 152 КК України – у виді 15 років позбавлення волі; за ч. 6 ст. 152 КК України – у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень просив визначити шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Також просив ухвалити рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, відповідно до ч.4 ст. 374 КПК України.
Представник потерпілої ОСОБА_7 в судових дебатах в повному обсязі підтримала позицію прокурора, зокрема, щодо призначення покарання.
Законний представник потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні 26.11.2025 пояснила, що обвинувачений є її колишнім чоловіком. Вона має старшу доньку ОСОБА_10 від іншого чоловіка та двох синів від обвинуваченого. У жовтні 2024 року вона повернулась в Україну у зв`язку з вирішенням питання щодо розлучення з ОСОБА_8 . У с. Тихопілля вона зустріла ОСОБА_8 , який почав лаятися, плакати, та накинувся на неї. Коли його відтягнули, донька ОСОБА_10 заступилася за неї, почала кричати та вигукнула: «Тобі нагадати, що ти робив зі мною все моє дитинство?». У той момент ОСОБА_12 не звернула уваги на ці слова, оскільки перебувала у сильному емоційному стані. Повернувшись додому, вона запитала доньку про вищесказане, але донька відповіла: «Не хвилюйся». Через три дні ОСОБА_12 знову запитала доньку, і тоді ОСОБА_11 , попросивши матір нікому не розповідати і не звертатися до поліції, зізналася їй, що батько вчиняв щодо неї сексуальне насильство та розповіла їй про все. Після чого, ОСОБА_12 переконала доньку про необхідність звернутися до поліції, на що ОСОБА_11 погодилася та розповіла про все у поліції. Крім того, ОСОБА_12 пояснила, що стосунки між донькою та обвинуваченим до 8–9 років були добрими. Після цього вони почали погіршуватися, що проявлялося в межах звичайного виховання — батько сварив доньку за погане навчання. Вихованням доньки переважно займалася ОСОБА_12 , яка починаючи з 2021 року проводила з донькою бесіди щодо статевого виховання, ініціатором яких спочатку була мати, а пізніше донька сама почала ставити запитання. З 2016 по 2024 рік обвинувачений більшу частину часу перебував удома, та лише три місяці працював за кордоном. Зазначила, що у 2016 році їхня сім`я переїхала до м. Лозова, де ОСОБА_11 пішла до першого класу, відвідувала гурток загального розвитку та музичну школу. Узимку вони переїхали до с. Тихопілля, де дівчинка продовжила навчання у школі. Після переїзду вона припинила відвідування гуртків, але вдома проявляла інтерес до навчання. Приблизно з 12 років ОСОБА_11 почала змінювати свою поведінку: стала більш замкнутою, почала одягатися переважно в чорне, висловлювалася як хлопець, проявляла себе як хлопчик. У 14 років вона запитувала матір про те, якщо би вона покохала дівчинку. На що ОСОБА_12 намагалася відмовляти її від подібних намірів, вважаючи, що це перехідний вік і все мине. ОСОБА_11 все більше часу проводила вдома. Всі зміни в поведінці доньки були схожими на прояви перехідного віку. ОСОБА_11 повністю замкнулася в собі, у неї було неможливо нічого дізнатися, вона постійно сиділа вдома. ОСОБА_12 вмовляла її піти погуляти з дівчатами. ОСОБА_8 дбав про доньку до 6 років, однак коли вона підросла, перестав приділяти їй увагу. Він міг дорікати їй за погане навчання, за те, що вона «не вдягається як дівчинка», нічого доброго при цьому не говорив. ОСОБА_8 вживав алкоголь, а починаючи з 2022 по 2024 рік вживав його у дуже великих кількостях. Його поведінка була агресивною, хоча й не фізично, а морально. ОСОБА_12 він ображав, і коли діти це чули та захищали матір, батько ОСОБА_8 починав звинувачувати їх у тому, що вони «неправильні», погано вчаться та не хочуть його слухати. Чоловік скаржився, що має «погане життя», що в нього немає грошей, і нібито всі свої кошти він витрачає на сім`ю, хоча, за словами дружини, вона його грошей не бачила. У 2024 році ОСОБА_12 виїжджала з України на чотири місяці. У цей час діти спочатку перебували з бабусею влітку, а з початком навчального року — з тіткою. За цей період було три зустрічі з батьком: перший раз він сам приїхав, коли його попросили про допомогу, а два інші рази діти їздили до нього самостійно. Наприкінці серпня 2024 діти планували провести тиждень у батька, але повернулися через три дні. Також пояснила, що коли ОСОБА_11 було приблизно 12 років, вона запитала у неї, чи проявляє ОСОБА_8 до неї якийсь ненормальний інтерес, чи торкається її, чи робить їй щось погане, на що донька їй відповіла, що «ні». Зазначила, що її донька ОСОБА_10 завжди заступалася за неї і могла почати сварку з батьком. Вона тепер розуміє, що тоді донька поводилася як доросла жінка, але на той момент сприймала це як звичайну підліткову поведінку, оскільки підлітки часто сваряться з батьками, і вона не могла подумати про інше. Також повідомила, що її чоловік ОСОБА_8 ніколи не посміхався, міг дуже довго не розмовляти та завжди був замкнутим.
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в судових дебатах просили за епізодом, що інкримінується обвинуваченому за ч.4 ст. 152 КК України, ОСОБА_8 виправдати, оскільки взимку 2016 року кримінального праворушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, він не вчиняв, та жодними належними, допустимими і достатніми доказами вчинення ним цього злочину стороною обвинувачення не підтверджено. По іншим 2-м інкримінованим епізодам ОСОБА_8 визнав себе винуватим, підтвердив факт вчинених ним кримінальних правопорушень, правдиво розповів про час, спосіб та обставини, за яких він вчиняв кримінальні правопорушення, підтвердивши характер та механізм своїх дій, та зазначив, що шкодує про ці події і щиро розкаюється, відтак захисник просила врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття за вищевказаними 2-ма епізодами, та призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання.
Не зважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину взимку 2016 року, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, та повного визнання винуватості за інкримінованими йому епізодами весни 2020 року і 19.08.2024 року, його вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема:
Показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона пам`ятає ОСОБА_8 з дитинства. У матері та ОСОБА_8 була окрема кімната, молодший брат спав у залі, а вона із середнім братом спали в окремій кімнаті. Стосунки в сім`ї були дуже напруженими. Мати та батько часто сварилися, однак здебільшого це відбувалося тоді, коли ОСОБА_10 та молодших братів не було вдома або вони перебували у дворі. Пояснила, що її стосунки з ОСОБА_8 були напруженими, оскільки він погано ставився до матері, а стосунки між нею та братами були і залишаються добрими. З матір`ю у неї були доброзичливі та довірливі стосунки. Взимку 2016 року, коли їй було 7 років, її батько ОСОБА_8 завів її до сараю та почав торкатися її тіла. Через деякий час вони пройшли трохи глибше в сарай, де ОСОБА_8 спустив з неї нижню частину одягу та посадив її на рештак. Після цього він підняв її ноги догори, і відбувся статевий акт. Коли все закінчилося, вони поправили одяг і пішли до будинку, ніби нічого не сталося. До цього моменту дій сексуального характеру з боку батька не було. Пояснила, що не пам`ятає, про що вони тоді розмовляли, і взагалі не пам`ятає, чи була між ними розмова. Перший статевий контакт у її житті відбувся саме з батьком. Перед першим випадком батько умовляв її, силою її не утримував. На той час вона не розуміла, що відбувається, і не могла запобігти цим подіям. Потерпіла зазначила, що такі дії відбувалися багаторазово, досить часто, однак у які дати це відбувалося конкретно, вона не пам`ятає. З 2016 року це відбувалося тоді, коли цього хотів обвинувачений: іноді двічі на тиждень, іноді — один раз на три місяці. Спочатку вона чинила опір, тому що здебільшого це відбувалося грубо, їй це категорично не подобалося. З часом вона зрозуміла, що краще не чинити спротиву. ОСОБА_8 не пояснював, навіщо він це робить. Він хотів, щоб потерпіла не пручалася та дозволяла йому це робити. Також потерпіла пояснила, що уперше мати поїхала за кордон у 2024 році з метою заробітку. Поїздка тривала приблизно 4–5 місяців і була одноразовою. На час відсутності матері ОСОБА_10 та брати проживала у тітки разом із бабусею. ОСОБА_8 проживав у селі Тихопілля, і ОСОБА_10 разом із братами двічі приїжджали до нього. Під час першого візиту вони залишалися на одну ніч, під час другого — на дві або три ночі. Останній випадок статевого акту відбувся під час другого перебування у батька, коли братів не було вдома. Це сталося влітку 2024 році в кухонній прибудові за адресою: АДРЕСА_1 . У той час, коли вона готувала вечерю, ОСОБА_8 підійшов ззаду, задер її спідницю, спустив нижню білизну, після чого знову відбувся статевий акт. Пояснила, що вона не бажала цього, однак не чинила опору та не висловлювала заперечень проти цих дій, оскільки вже звикла до цього та розуміла, що у разі спротиву це триватиме довше та буде більш неприємно. Тоді мало місце вагінальне проникнення частинами тіла ОСОБА_8 з використанням його статевого органу. Чи був статевий акт завершений, вона не знає. За часом це тривало близько десяти хвилин або менше. Також пояснила, що вона нікому не розповідала про стосунки з батьком, оскільки розуміла, що у разі розголосу буде судове розслідування, і врешті-решт її мати залишиться сама з трьома дітьми. Мати про зазначені обставини не здогадувалася та була дуже шокована, дізнавшись про них. Розповіла ОСОБА_10 про це матері після того, як остання повернулася з-за кордону, лише тоді, коли почала усвідомлювати, що відбувається, і в якій ситуації перебуває її сім`я. Наступного дня вони разом з матір`ю пішли писати заяву до поліції, де під час допиту вона розповіла про всі вищевказані обставини більш детально, при цьому наголошувала, що під час її допиту в поліції та в судовому засіданні вона розповіла як все відбувалося насправді. До 2024 року ОСОБА_10 нічого не говорила матері, оскільки розуміла, якою буде її реакція, та що це призведе до судового розслідування, хоча періодично у неї виникали думки про те, як зупинити все це, та було бажання знайти вихід із цієї ситуації. У 2019–2020 роках вона чітко усвідомлювала, що з нею поводяться неправильно, однак ОСОБА_8 постійно говорив, що його за це посадять, і докоряв їй словами: «Ти ж не хочеш, щоб твого тата посадили». Переважно статеві акти відбувалися тоді, коли мати була у справах у місті Лозова або в бабусі, а братів не було вдома, оскільки вони гуляли або перебували у знайомих. Після цих подій вона плакала. Також зазначила, що на даний час вона проживає в місті Лозова разом із матір`ю та двома молодшими братами. У період з 2016 по 2024 рік вона проживала в АДРЕСА_1 , разом із матір`ю, батьком та братами, у приватному будинку. Зауважила, що вона спілкувалася з однолітками, у них була компанія в селі Тихопілля, однак статевих контактів з хлопцями не було, а були лише з батьком.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_12 та прабабусею її дітей, проживає в с. Нестелєєвка. ОСОБА_12 разом із дітьми проживали з нею протягом року. Зазначила, що відносини між чоловіком ОСОБА_8 , дружиною ОСОБА_12 та дітьми були нормальними, та вона не пам`ятає, щоб вони сильно сварилися. Пояснила, що ОСОБА_8 був спокійний, замкнутий, вона постійно казала дітям, що він хороший. У той час коли ОСОБА_8 вживав алкоголь, ставало страшно, оскільки він ставав агресивним, нав`язливим, постійно скаржився, падав на коліна. Агресія проявлялася здебільшого щодо дружини й була дуже сильною. На початку їхнього спільного життя такого не було, це почалося тоді, коли сім`я переїхала до ОСОБА_13 . Також зазначила, що ОСОБА_10 до 6–7 років була дуже веселою, жвавою, рухливою та трохи шкодливою. Коли підросла, її характер практично не змінився. У побуті ОСОБА_10 зверталася до обвинуваченого «тато». Коли сім`я переїхала до ОСОБА_13 без батька, обвинувачений постійно телефонував їм, а також постійно телефонував ОСОБА_10 . ОСОБА_13 не розуміла, чому він дзвонить саме їй, адже дівчинка нічого особливого не говорила. Характеризувала ОСОБА_10 як добру, працьовиту, щиру дитину, яка завжди допомагає, може приготувати їжу, та виконати будь-яке прохання. Вона зазначила, що дівчинка відкрита, працьовита, не схильна до вигадок і завжди чесна, розмірковує не за віком доросло. 
Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у місті Лозова, знає ОСОБА_12 з її народження, а ОСОБА_8 приблизно 14–15 років. Зазначила, що за її присутності у сім`ї сварок не відбувалося, а більшу частину уваги вихованню дітей приділяла мати. Діти ставилися до батька добре, однак сам батько до них був дещо прохолодним. У 2024 році діти деякий час проживали у бабусі — ОСОБА_13 , а перед початком навчального року, у серпні, переїхали до ОСОБА_14 . За час проживання у ОСОБА_14 на запрошення батька діти періодично їздили до нього в гості. Перебували там по одному або дві тижні. На початку серпня діти знову їздили до батька. Після цих поїздок батько також приїжджав до ОСОБА_14 . Зазначила, що після поїздки до батька ОСОБА_10 ставала різкішою у поведінці, зокрема, у ставленні до батька, і загалом виглядала більш замкнутою. Хоча певна замкнутість проявлялася у неї й раніше, проте в ранньому дитинстві дівчинка була дуже відкритою: могла обійняти будь-яку людину, привітатися, завжди була привітною. Приблизно з семирічного віку у її поведінці почали спостерігатися зміни. ОСОБА_8 . ОСОБА_10 називала папою.
Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що він є братом ОСОБА_10 та сином обвинуваченого. Його стосунки з матір`ю добрі, мирні та довірливі. Із сестрою та братом у нього також були добрі відносини. Вони спілкувалися на різні теми, зокрема, про друзів; зі своїм молодшим братом мали спільних друзів, тоді як у ОСОБА_10 було небагато приятелів. ОСОБА_10 у побуті була спокійною та врівноваженою. Між матір`ю та батьком час від часу виникали сварки через те, що батько зловживав алкоголем (коли він випивав, то кричав на сім`ю, а мати в ці моменти захищала дітей). Зазначив, що між ним та його батьком ОСОБА_8 підтримувалися добрі стосунки. Вони спілкувалися з батьком на тему статевого виховання: у віці 12–13 років він ставив відповідні запитання батькові, а той на них відповідав. Стосунки між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 також були добрі та він ніколи не бачив, щоб батько кричав на неї чи бив її.
Показаннями малолітнього свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що він є братом ОСОБА_10 та сином обвинуваченого. Він, його брат ОСОБА_16 та сестра ОСОБА_10 проживають разом із матір`ю ОСОБА_12 . Батько перестав проживати з ними наприкінці літа 2024 року. Діти приїжджали до батька в с. Тихопілля в гості на тиждень або на два тижні. Коли вони перебували у батька, ОСОБА_15 вдвох із братом їздили на рибалку. У цей час батько та сестра залишалися вдома. Також ОСОБА_15 повідомив, що стосунки в сім`ї були добрими.
Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою обвинуваченого по матері. Стосунки між ними були нормальними. Жодної дивної поведінки чи провалів пам`яті у ОСОБА_8 вона ніколи не помічала. Зазначила, що вона та ОСОБА_8 спочатку проживали разом із матір`ю та батьком, а згодом із матір`ю та вітчимом. У дорослому житті вона майже не цікавилася братом, оскільки була зайнята власною сім`єю. Якими були стосунки в їхній родині, їй невідомо. У гостях у брата вона майже не бувала й спілкування було мінімальним. Характеризувала ОСОБА_8 , як спокійну, працьовиту людину, яка не потрапляла у неприємні ситуації. Алкоголь він уживав. За її словами, брат був дещо замкнутим у спілкуванні з нею. Зауважила, що вона не може оцінити стосунки всередині сім`ї ОСОБА_8 , оскільки рідко їх відвідувала та вони не обговорювали сімейні питання.
Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого. Зазначила, що її син із дитинства був спокійним, але замкнутим, мало розповідав про себе. У 2009 році ОСОБА_8 одружився, до цього у нього стосунків ні з ким не було. Провалів пам`яті чи дивної поведінки ОСОБА_18 у нього ніколи не помічала; на обліку у нарколога чи психіатра він не перебував. Після одруження син із нею не проживав. Також ОСОБА_18 пояснила, що рідко бувала у гостях у сина. З 2020 по 2025 рік вона не помічала жодних змін у поведінці ОСОБА_8 . Зазначила, що ОСОБА_10 вночі приходила до ОСОБА_8 , коли той працював нічним сторожем. До ОСОБА_18 ночувати ОСОБА_10 приходила рідко. Коли мати виїжджала на заробітки, за дітьми доглядали прабабуся ОСОБА_13 , батько ОСОБА_8 , а також рідна тітка. ОСОБА_18 проживала на тій самій вулиці, недалеко від їхнього будинку. Вона зазначила, що ОСОБА_10 ніколи ні на що їй не скаржилася. Коли діти їхали до тітки в м. Лозова, ОСОБА_10 не хотіла від`їжджати та не відпускала батькову руку. Стосунки між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 були добрими: дівчинка завжди називала його папочкою, обіймала його, а у віці 13–14 років часто тулилася до нього, на що батько реагував спокійно та нічого не говорив. Також пояснила, що ОСОБА_12 не хотіла жити з ОСОБА_8 , але причини цього їй не були відомі. Подружжя іноді разом вживало пиво та запрошувало друзів. Їхні стосунки були нестабільними: то жили разом, то розходилися, і ініціатива розривів належала ОСОБА_12 . Загалом за весь час спільного життя ОСОБА_12 прожила з ОСОБА_8 близько п`яти років; інший час її не було вдома по місяцю або й довше. ОСОБА_8 однаково ставився до всіх своїх дітей. 
Показаннями свідка ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором комунального закладу загальної середньої освіти Лозівської міської ради Харківської області. ОСОБА_10 вступила до навчального закладу приблизно у 2017 році та навчалася з 6 по 9 класи. Характеризувала ОСОБА_10 як сором`язливу й творчу дівчину, яка брала участь у вокальних та художніх конкурсах. З поведінкою проблем у неї не було. Зазначила, що ОСОБА_10 найбільше спілкувалася зі своїми братами, ймовірно, через те, що у школі для неї новий колектив. ОСОБА_10 та її брати брали з дому власну їжу та під час перерви харчувалися окремо у коридорі, тому ОСОБА_19 запропонувала їм окрему кімнату для харчування. Також зауважила, що ОСОБА_10 завжди була охайно вдягнена та виглядала відповідно до статі.
Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ліцеї вчителькою математики та є класною керівницею ОСОБА_10 з 6 класу. Спілкування з ученицею відбувалося переважно на уроках та під час шкільних заходів. Характеризувала ОСОБА_10 як тиху, спокійну й творчу дівчину, яка добре малює, вишиває та плете з бісеру. Зазначила, що ОСОБА_10 завжди була охайно одягнена, однак було помітно, що вона з малозабезпеченої сім`ї: вона відмовлялася від відвідування їдальні, пояснюючи це браком коштів у батьків, і щоразу приносила їжу з дому, їла разом із братами у класі. На уроках ОСОБА_10 відповідала на запитання, але сама ініціативи майже не проявляла. У позаурочний час могла більш вільно говорити на цікаві для неї теми, проте уникала розмов про сім`ю, обмежуючись фразами «все добре» або «все нормально». Щодо домашніх завдань завжди говорила правду: якщо не виконувала, то чесно пояснювала причину. Учениця ніколи не була конфліктною, нікого не обмовляла; однокласники ставилися до неї добре. Спілкувалася переважно з дівчатами або з братами, з хлопцями – рідко. ОСОБА_20 також пояснила, що вона частіше контактувала з матір`ю ОСОБА_10 , батька бачила лише двічі. Під час дистанційного навчання, якщо дитина не виходила на урок, ОСОБА_20 телефонувала матері. Загалом ОСОБА_10 ставилася до навчання серйозно, претензій до неї не було, успішність – середнього рівня. Про подію, що є предметом судового розгляду цієї кримінальної справи, ані сама ОСОБА_10 , ані діти ніколи не згадували. ОСОБА_20 дізналася про це вперше від матері ОСОБА_10 
-копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , згідно якої батьками ОСОБА_10 є ОСОБА_12 та ОСОБА_8 (т.1 а.с. 101);
-витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану, згідно якого 22.06.2023 року були внесені зміни до актового запису про народження ОСОБА_10 , та її батьком зазначено ОСОБА_8 (т.1 а.с. 102-103);
-заявою ОСОБА_12 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який в період часу з 2016 року по серпень 2024 року вчиняв згвалтування ОСОБА_10 ( т.1 а.с.84);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 31.10.2024 року, з додатком DVD -диском з відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_8 розповідає про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, в тому числі механізм своїх дій стосовно потерпілої (т.1 а.с.81-83);
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 08.11.2024 року з додатком DVD- диском з відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_10 розповідає про обставини вчинення щодо неї кримінальних правопорушень обвинуваченим (т.1 а.с. 144-148);
-протоколом огляду місця події від 30.10.2024 року з додатком- фототаблицею ( т.1 а.с. 85-94);
-висновком судово-медичної експертизи №12-14/318-ЛЗ/24 від 19.11.2024 року, згідно якого будь-яких видимих тілесних ушкоджень, в тому числі які за своєю локалізацією не виключають можливості їх утворення при насильницькому розведенні стегон в ході статевого акту чи при спробі к останньому, при огляді потерпілої не встановлено. Анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_10 порушена і встановити термін її порушення не надається можливим через давність, та що в свою чергу може свідчити про те, що остання могла жити статевим життям. Згідно з даними з наданої медичної документації ОСОБА_10 на момент проведення огляду не вагітна, та будь-яких венеричних хвороб у неї не встановлено(т.1 а.с.96);
-довідкою за результатами опитування із застосуванням поліграфа ОСОБА_8 від 30.10.2024 року, згідно якої за результатами опитування у ОСОБА_8 виявляються значимі фізіологічні реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_8 причетний до вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_10 . У ході опитування із застосуванням поліграфа у ОСОБА_8 виявляються значимі фізіологічні реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_8 володіє інформацією щодо обставин вчинення злочину. Додаткова інформація: у ході опитування із застосуванням поліграфа ОСОБА_8 поводив себе спокійно, не намагався будь-яким чином протидіяти. Значимі фізіологічні реакції частково співпадають з показами. Також під час проведення предтестової та міжтестової бесід, ОСОБА_8 повідомив що дійсно, неодноразово, вчиняв відносно ОСОБА_10 дії сексуального характеру ( т.1 а.с.109-112);
-заявою ОСОБА_8 про надання добровільної згоди на проведення працівниками поліції слідчих дій на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.120);
-протоколом огляду місцевості за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 31.10.2024 року з додатком - фототаблицею (т.1 а.с.122-125);
-протоколами отримання зразків у підозрюваного ОСОБА_8 для проведення експертизи від 31.10.2024 року (т.1 а.с.129-130);
-протоколами отримання зразків у потерпілої ОСОБА_10 для проведення експертизи від 05.11.2024 року (т.1 а.с.131-132);
-висновком судово-медичної експертизи №14/3332-Дм/24 від 19.11.2024 року, згідно якого кров підозрюваного ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Дослідження слини підозрюваного не проводилось, у зв`язку з відсутністю необхідності ( т.1 а.с.134-135); 
-висновком судово-медичної експертизи №14/3331-Дм/24 від 19.11.2024 року, згідно якого кров потерпілої малолітньої ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ( т.1 а.с.137-138); 
-висновком судово-медичної експертизи №14/3333-Дм/24 від 20.11.2024 року, згідно якого на фрагменті тканини (об`єкт №1), вилученому в ході огляду місця події, сперматозоїди не знайдені ( т.1 а.с. 140-141);
-заявою ОСОБА_18 про надання добровільної згоди на проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 на території та в будинку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 143); 
-висновком експерта №1368 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 20.12.2024 року, яким встановлено, що індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є нормативний для раннього юнацького віку рівень розвитку в когнітивній та емоційно-вольовій сферах; соціально зумовлена затримка особистісного розвитку, яка виражається у обмеженій, пасивній поведінці у складних соціальних ситуаціях, недостатній впевненості у собі, зниженій здатності до самостійного прийняття рішень. У ОСОБА_10 нормальний рівень функціонування психічного процесу сприймання; рівень розвитку пам`яті, уяви, мислення, функціонування уваги. Особистісними рисами ОСОБА_10 є низький рівень самооцінки, невпевненість у собі, сором?язливість, емоційна вразливість, мотивація уникнення невдач та проблемних ситуацій, підвищене почуття тривоги. Потерпіла звертається до соціальної підтримки у психологічно комфортних для неї умовах. Значущим є позитивне ставлення з боку оточення. Висока емоційна чутливість робить підекспертну вразливою до стресових ситуацій і емоційних потрясінь. Актуальними та незадоволеними є потреби у підтримці, схваленні, співчутті, емоційно теплому спілкуванні, близькості, турботі. ОСОБА_10 з урахуванням її віку, нормативного рівня психічного розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і психічного стану, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, давати про них відповідні показання. ОСОБА_10 не повною мірою розуміла характер і значення сексуально спрямованих дій стосовно неї, що виключає розуміння морального, етичного, соціального значення сексуальних дій. З урахуванням віку потерпілої, її індивідуально-психологічних особливостей, переважання дорослого чоловіка в силі, статусі, недостатність життєвого досвіду і знань щодо способів самозахисту зумовлюють обмежену здатність до здійснення опору насильницьким діям сексуального характеру з боку підозрюваного. У ОСОБА_10 відсутні яскраві негативні емоційні та поведінкові реакції стосовно сексуальної взаємодії із підозрюваним, що свідчить про відсутність психотравмувального впливу подій сексуальної взаємодії ОСОБА_8 із потерпілою. У ОСОБА_10 наявні окремі ознаки психотравмування, які виявляються у негативному впливі описаних подій на психосексуальний розвиток потерпілої, використання чоловіком її тіла як об?єкта задоволення сексуальних потреб. Описаний психотравмувальний вплив має потенціал для спотвореного сприймання сексуальних контактів у майбутньому. ОСОБА_10 не схильна до надмірного фантазування та підвищеного впливу з боку оточення ( т. 1 а.с.159-175).
-висновком судово-психіатрічного експерта №901 від 30.12.2024 року, згідно якого ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с. 176-178).
Зазначені обставини та показання, зважаючи на рівень їх аргументованості, суд вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин справи та доказів, досліджених при судовому розгляді.
Суд не вбачає жодних підстав для визнання показань неповнолітньої потерпілої надуманими, неправдивими чи неналежними. Будь-якого впливу на неповнолітню потерпілу, який би призвів до перекручення її показань судом не встановлено.
В матеріалах кримінальної справи також є заява ОСОБА_8 про добровільну видачу мобільного телефону «Xiaomі Redmi 8-A» IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 для проведення необхідних слідчих дій (т.1 а.с. 121); протокол огляду предмету від 20.11.2024 року (т.1 а.с. 80); та висновок судово комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/121-24/33013-КТ від 19.11.2024 року, згідно якого - в пам?яті мобільного телефону Xiaomi Redmi 8A (M1908C3KG) IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 виявлено: НОМЕР_4 графічний файл в явній області даних; 81 відеофайл в явній області даних; відеофайлів та графічних файлів придатних до відтворення у видаленій області даних пам?яті мобільного телефону Xiaomi Redmi 8A (M1908C3KG) IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 не виявлено. В області даних карти пам?яті MicroSD Kingston 8Gb мобільного телефону Xiaomi Redmi 8A (M1908C3KG) IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 виявлено: 312 графічних файлів у явній області даних; 250 графічних файлів у видаленій області даних; 19 відеофайлів у видаленій області даних. Відеофайлів у явній області даних карти пам?яті MicroSD Kingston 8Gb мобільного телефону Xiaomi Redmi 8A IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 не виявлено. Виявлені файли у явній області даних разом з табличними файлами атрибутів виявленої інформації скопійовано в каталоги: «24-33013KТ Redmi 8A Відеофайли Явні»; «24-33013KТ\Redmi 8AГрафічні файли Явні!»; «24-33013KTMicroSD Kingston 8GbГрафічні файли Явні», на оптичних носіях, що додаються до даного висновку. Виявлені файли у видаленій області даних відновлено за допомогою спеціального програмного забезпечення та разом з табличними файлами атрибутів виявленої інформації скопійовано в каталоги: «24-33013KT MicroSD Kingston 8Gb Відеофайли\ Видалені»; «24-33013KTMieroSD Kingston 8Gb Графічні файли Видалені», на оптичних носіях що додаються до даного висновку (т.1 а.с.182-188).
За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.01.2025 у справі № 629/7270/24 розірвано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_12 залишено прізвище « ОСОБА_21 ».
Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, проаналізував та оцінив досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а також з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 52 Конституції України зазначає, що будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.
Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або інших законних представників дитини(ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства».
Положеннями ст. 4 КК України визначено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №2227-VIII від 06.12.2017, було внесено кардинальні зміни до розділу Кримінального кодексу України щодо вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. Лише 11.01.2019 відбулось набрання чинності основними нормами закону, що стосуються імплементації положень Стамбульської конвенції, зокрема змін у формулюванні понять сексуального насильства в Кримінальному кодексі.
Тому, з урахуванням положень ст. 4 КК України та нових змін до Кримінального кодексу України, а також, зважаючи на те, Закон №2227-VIII від 06.12.2017, як закон, який (за термінологією ч. 2 ст. 5 КК України) встановлює злочинність діяння, не має зворотної дії в часі, тому повинен застосовуватися лише щодо дій, скоєних після набрання ним чинності, дії ОСОБА_8 по епізоду, який був вчинений ним до 11.01.2019, слід кваліфікувати у відповідності до редакції Закону №2295-VI від 01.06.2010, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення.
Аналогічного підходу дотримався ВС при розгляду кримінального провадження у справі №501/2668/18 (провадження №51-6093км19) від 04.03.2020.
Так, в редакції Закону №2295-VI від 01.06.2010, наставала відповідальність за ст. 152 КК України, за зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом взимку 2016 року суд кваліфікує за ч.4 ст.152 КК України (в редакції 01.06.2010) а саме: згвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану потерпілої особи, малолітньої; за епізодом весни 2020 року суд кваліфікує за ч.6 ст. 152 КК України (в редакції 19.12.2019) - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років не залежно від її добровільної згоди, вчинене повторно; та за епізодом 19.08.2024 року суд кваліфікує за ч.3 ст.152 КК України (в редакції 19.12.2019) - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи, повторно.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим при розгляді кримінальної справи.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд керується вимогами ст.65 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що скоєні обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 152, ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, які посягають на статеву недоторканість малолітньої особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку (ч.4 та ч.6 ст. 152 КК України) та неповнолітньої особи (ч.3 ст. 152 КК України). Злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості дитини належить до категорії діянь з винятково високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки завдає непоправної шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.
Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невизнання визнання винуватості за ч.4 ст. 152 КК України (епізод взимку 2016 року) та вважає, що такі показання обвинуваченого спрямовані на можливість ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене особливо тяжке кримінальне правопорушення чи зменшити міру можливого покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Суд виходить з того, що розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення та встановивши, що така кваліфікуюча ознака прямо не зазначалась в обвинуваченні але обвинувальний акт містить на неї посилання у кожному епізоді, тому суд вважає за необхідне визнати цю обставину як обтяжуючу.
При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та, з урахуванням думки представника потерпілої, приходить до висновку, що покарання останньому слід призначити у виді позбавлення волі на певний строк, з реальним його відбуванням, остаточне покарання слід призначити за правилами ст. 70 КК України.
При цьому суд зважує на характер та обсяг страждань дитини, їх тривалість, глибину та інтенсивність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_10 у зв`язку із вчиненням відносно неї кримінальних правопорушень, психотравмування, які виявляються у негативному впливі описаних подій на психосексуальний розвиток потерпілої, використання чоловіком її тіла як об?єкта задоволення сексуальних потреб, та те, що вищевказаний психотравмувальний вплив має потенціал для спотвореного сприймання нею сексуальних контактів у майбутньому (висновок експерта №1368 за результатами проведення судово-психологічної експертизи).
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд бере до уваги, що згідно з ч. 1 статті 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Найсуворіша міра покарання, яка визначена законом України про кримінальну відповідальність, застосовується як винятковий захід з боку держави до винної особи. Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи, яка його скоїла. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд зазначає, що відповідно до встановлених судом обставин обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, спосіб вчинення інкримінованих злочинів не носив насильницького характеру в розумінні застосування фізичної сили (тілесних ушкоджень) або погроз її застосування, згідно висновку експерта №1368 за результатами проведення судово-психологічної експертизи ОСОБА_10 у ОСОБА_10 відсутні яскраві негативні емоційні та поведінкові реакції стосовно сексуальної взаємодії із підозрюваним, що свідчить про відсутність психотравмувального впливу подій сексуальної взаємодії ОСОБА_8 із потерпілою. 
А тому, суд вважає, що до обвинуваченого може бути застосоване покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України відсутні.
Згідно ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 31.10.2024(т.1 а.с.127-128).
Цивільний позов не заявлено. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, документально підтверджені витрати на залучення експертів покласти на ОСОБА_8 .
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 та ч.6 ст. 152 КК України щодо малолітньої особи, суд дійшов висновку про необхідність внесення відомостей про ОСОБА_8 до зазначеного реєстру.
Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152 КК України, ч.4 ст.152 КК України, та ч.6 ст.152 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.152 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі;
- за ч.4 ст.152 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі;
- за ч.6 ст.152 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу -залишити тримання під вартою.
Строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_8 рахувати з 31.10.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_5 , на користь держави судові витрати за проведення експертиз: № СЕ-19\121-24\33013-КТ від 19.11.2024 року у розмірі 6367 гривень 20 коп. та №1368 від 20.12.2024 року у розмірі 13252 гривень 40 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 року на: фрагмент тканини- оббивки дивану розміром 16х9 см., мобільний телефон чорного кольору марки Xiaomi Redmi 8A IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 .
Після набрання вироком суду законної сили речові докази: мобільний телефон чорного кольору марки Xiaomi Redmi 8A IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який знаходиться в камері зберігання речових доказів Лозівського РВП ГУНП в Харківській області згідно квитанції № 223(номер книги обліку речових доказів 733, порядковий № 24/223)- повернути ОСОБА_8 ; фрагмент тканини, зразок крові та слини потерпілої ОСОБА_10 , зразок крові та слини підозрюваного ОСОБА_8 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Лозівського РВП ГУНП в Харківській області згідно квитанції № 223(номер книги обліку речових доказів 733, порядковий № 24/223)- знищити.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, ст.6-1 КВК України, внести інформацію до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, про обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, представнику потерпілої та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_2 

ОСОБА_3