Справа № 717/343/26 
Номер провадження2-а/717/20/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року        селище Кельменцці 
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кудиби З. І.,
секретаря судового засідання Житарюк А. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
17 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якому просить:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення № 3566 від 13 жовтня 2025 року, прийняту т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
- закрити адміністративну справу за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
19 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України. У подальшому, 02 березня 2026 року, позовну заяву повторно залишено без руху.
16 березня 2026 року ухвалою суду провадження у справі було відкрито, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано від відповідача копії всіх матеріалів справи для належного ознайомлення з обставинами, що мають юридичне значення для прийняття рішення.
19 березня 2026 року відповідач подав письмовий відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на законність постанови та на те, що її прийнято у межах повноважень, наданих законом.
До відзиву відповідачем долучено копії документів, на підставі яких позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови № 3566 від 13 жовтня 2025 року, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.
На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що, як зазначено в оскаржуваній постанові, підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності стала нібито неявка до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом.
Позивач звертає увагу, що у постанові міститься посилання на те, що йому було направлено повістку засобами поштового зв`язку, однак така повістка ним фактично не отримувалася, а обставини її направлення та повернення належними доказами не підтверджені.
Крім того, позивач зазначає, що відмітка оператора поштового зв`язку про його відсутність за місцем реєстрації є незрозумілою та сумнівною, оскільки місце проживання він не змінював, що підтверджується відповідними документами.
Водночас відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, повернення поштового відправлення з відміткою оператора поштового зв`язку про відсутність адресата за зареєстрованим місцем проживання є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З урахуванням зазначеного відповідач вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у визначений час не з`явився та про поважність причин неявки не повідомив.
Разом з тим позивач заперечує факт належного повідомлення його про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, посилаючись на те, що повістку він не отримував, а обставини її направлення та повернення не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до частин першої–третьої та десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних або резервістів, зобов`язані прибувати за викликом територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних, проходження медичного огляду, оформлення військово-облікових документів та виконання інших обов`язків, визначених законодавством.
Згідно з пунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, військовозобов`язані повинні прибувати за викликом територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені у повістках чи інших документах.
Відповідно до абзацу восьмого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки громадянин зобов`язаний з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені в ній місце та строк.
Водночас відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є:
1.у разі вручення повістки — особистий підпис про її отримання, відеозапис вручення або відеозапис відмови від отримання повістки; 
2.у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку — день отримання поштового відправлення, що підтверджується документами поштового оператора, або день проставлення відмітки про відмову від отримання чи відсутність особи за відповідною адресою. 
Разом з тим, відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою цієї статті передбачено, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження.
Крім того, відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи. Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність правопорушення та винність особи.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи посадова особа зобов`язана з`ясувати:
-чи було вчинено адміністративне правопорушення; 
-чи винна особа у його вчиненні; 
-чи підлягає вона адміністративній відповідальності; 
-а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Разом з тим судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зокрема суд встановив:
1.У матеріалах справи відсутні докази особистого вручення повістки позивачу під підпис; 
2.Відсутні документи поштового оператора, які б підтверджували отримання позивачем поштового відправлення або його відмову від отримання; 
3.В матеріалах справи відсутні докази доведення змісту повістки до відома позивача через електронний кабінет військовозобов`язаного або іншим способом, передбаченим законодавством. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт належного повідомлення ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що він порушив адміністративне правопорушення.
Сам по собі факт формування повістки в інформаційній системі «Оберіг» та її передання для надсилання поштовим зв`язком не є належним доказом того, що позивач був повідомлений про виклик.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку є встановлення факту належного повідомлення особи про дату, час та місце явки. Для притягнення до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП необхідно встановити наявність усіх елементів складу адміністративного правопорушення, а саме:
1.наявність конкретного юридичного обов`язку з`явитися у визначений час; 
2.належне повідомлення особи про такий обов`язок; 
3.невиконання цього обов`язку; 
4.наявність вини особи. 
У даній справі відповідачем не доведено належними доказами факту повідомлення позивача ОСОБА_1 про виклик, а отже не доведено і наявності вини позивача у формі умислу чи необережності. Посилання відповідача на особливий період та загальний обов`язок військовозобов`язаних з`являтися за викликом не звільняє його від обов`язку довести факт належного повідомлення конкретної особи. Презумпція знання закону не означає презумпції вини особи, а наявність загального обов`язку не може слугувати підставою для притягнення до адміністративної відповідальності без встановлення факту належного повідомлення про конкретний виклик.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Відсутність доказів належного повідомлення позивача є вирішальною обставиною, оскільки за таких умов неможливо встановити ні подію адміністративного правопорушення, ні вину особи.
Отже, оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що прийнята без належного встановлення фактичних обставин справи та без доведення складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України та постановляє, що витрати на судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача — ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 9, 77, 241–246, 250 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення — задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 3566 від 13 жовтня 2025 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо  ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП — у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у діях  ОСОБА_1 .
Стягнути на користь  ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого при зверненні із адміністративним позовом, у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано апеляційним судом, набирає законної сили після: повернення апеляційної скарги; відмови у відкритті або закриття апеляційного провадження; прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.
Реквізити сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи відсутній).
Суддя          Кудиба З. І.