ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
10.07.2025	Справа № 910/2625/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши матеріали 
заяви відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремкомплектбуд"
про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 910/2625/24
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі філії "Пасажирська компанія" (вул. Уманська, 8,м. Київ,03049)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремкомплектбуд" (шосе Харківське, Б. 201/203, літера 2-А,приміщення № 3, м. Київ, 02121)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів" (49024, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Універсальна, будинок 10; код ЄДРПОУ 00554514)
про стягнення 258 000,00 грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився.
від відповідача: не з`явився.
від третьої особи: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремкомплектбуд" про стягнення 258 000,00 грн. штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на здійснення відповідачем на виконання вимог укладеного між сторонам Договору про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19918/Ю від 27.11.2019 поставки товару (вагонокомплекту для ремонту пасажирських вагонів), неналежної якості, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції у вказаній сумі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог ухвали суду від 19.03.2024 через систему "Електронний суд" 27.03.2024 від позивача надійшла заява б/н від 27.03.2024 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2625/24, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи незначну складність справи, за відсутності клопотань про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч.1 ст. 247 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду від 01.10.2024 за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» та постановлено здійснювати розгляд справи № 910/2625/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, а також зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, закрито підготовче провадження у справі №910/2625/24 та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/2625/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Так, під час розгляду справи № 910/2625/24 представником відповідача через систему "Електронний суд" 16.01.2025 подана заява б/н від 15.01.2025 про відшкодування витрат ТОВ "Ремкомплектбуд" на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн., з доказами надсилання до електронного кабінету позивача, а також 17.01.2025 представником позивача - клопотання б/н від 17.01.2025 про зменшення розміру витрат відповідача на правову допомогу до 5 000,00 грн., з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача.
Окрім цього, як встановлено судом, 20.05.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заяву б/н від 19.05.2025 про ухвалення додаткового рішення, з доказами направлення копії заяви до електронних кабінетів учасників справи, в якій відповідач керуючись приписами ст.ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., понесені ТОВ "Ремкомплектбуд" під час розгляду судової справи № 910/2625/24. Заяву разом судом долучено до матеріалів справи.
В свою чергу, представником позивача 21.05.2025 через систему «Електронний суд» подано клопотання б/н від 21.05.2025 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, в якому позивач просить зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн. Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, як встановлено судом з матеріалів справи, в поданому відповідачем 29.04.2024 через канцелярію суду відзиві на позовну б/н від 29.04.2024 ТОВ "Ремкомплектбуд" зазначено попередній (орієнтовний) розмір витрат відповідача на професійну (правничу) допомогу у даній справі у розмірі 20 000,00 грн., а також зазначено про подання доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості в строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Згідно частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, в тому самому порядку, що й судове рішення.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, за висновками суду, відповідний розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги здійснюється за правилами загального позовного провадження у межах розглянутої судом справи, з урахуванням норм ст.ст. 126, 129, 244 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 року заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2625/24 прийнята до розгляду, призначено судове засідання по розгляду заяви відповідача на 10.07.2025 року.
У судове засідання з розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення 10.07.2025 року уповноважені представники позивача, відповідача третьої особи не з`явились.
Разом з тим, позивач, відповідач (заявник) та третя особа про дату і час судового засідання відповідно до норм ст. 6 ГПК України повідомлені належним чином шляхом надсилання копії ухвали суду від 25.06.2025 року про призначення судового засідання у справі № 910/2625/24 до електронних кабінетів останніх, факт отримання якої 26.06.2025 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронних кабінетів.
Судом встановлено, що через систему «Електронний суд» від уповноваженого представника позивача 30.06.2025 року надійшла заява б/н від 30.06.2025 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника АТ «Українська залізниця» в судових засіданнях в інших справах, яка судом долучена до матеріалів справи.
Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, учасниками справи на час проведення судового засідання 10.07.2025 року суду не надано.
Як свідчать матеріали справи, третя особа не скористалась наданим їй процесуальним правом та не надала заперечень/пояснень щодо заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2625/24.
В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Наразі, від третьої особи станом на час розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення 10.07.2025 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень/пояснень щодо заяви відповідача та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду заяви відповідача по суті.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому, розглянувши в судовому засіданні 10.07.2025 року клопотання представника позивача про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Окрім того, оскільки позивачем до початку судового засідання 10.07.2025 року реалізоване право на подання заперечень проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та подані клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на правову допомогу, а також АТ «Українська залізниця» не наведено обставин неможливості забезпечення участі в судовому засіданні іншого представника юридичної особи та/або участі представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для чергового відкладення засідання з розгляду заяви відповідача. 
З огляду на вищевикладене, оскільки сторони та учасники справи не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, їх уповноважені представники не прибули в судове засідання з розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення 10.07.2025 року, а також третьою особою не надано будь-яких письмових пояснень/заперечень на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, суд здійснював розгляд заяви в судовому засіданні 10.07.2025 року виключно за наявними матеріалами, за відсутності уповноважених представників учасників справи.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.
За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, як зазначалось судом вище, в поданому відповідачем у відповідності до ст.165 ГК України відзиві на позовну заяву б/н від 29.04.2024 року останнім зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн., а також з посиланням на ч. 8 ст. 129 ГПК України зазначено про подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у визначені вказаною статтею строки.
Окрім цього, в поданій 16.01.2025 року через систему «Електронний суд» заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу б/н від 15.01.2025 представник відповідача просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" витрати на правову допомогу у розмірі 40 000,00 грн. за надання наступних послуг: формування правової позиції за результатами ознайомлення з матеріалами позову у справі №910/2625/24, визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом; підготовка відзиву на позовну заяву; підготовка заперечення на відповідь на відзив; представництво інтересів клієнта в судових засідання по справі №910/2625/24.
Також, 20.05.2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Брящей Р.І. надійшла заява б/н від 19.05.2025 року про ухвалення додаткового рішення суду (в порядку ст. 244 ГПК України), з доказами надсилання її копії до електронних кабінетів учасників справи, в якій відповідач просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн.
В свою чергу, з аналізу наведеної норми частини 8 ст. 129 ГПК вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.
Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.
В свою чергу, в матеріалах справи містяться клопотання позивача б/н від 17.01.2025 року та б/н від 21.05.2025 року про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в обґрунтування яких АТ «Українська залізниця» посилається на те, що заявлені відповідачем до стягнення з позивача витрати на правову допомогу в сумі 40 000,00 грн. не відповідають критеріям реальності, обґрунтованості та розумності, перевищують середній розмір вартості послуг адвокатів в місті Києві та Київській області за надання аналогічних послуг та справа про стягнення штрафу є типовою і не є складною, що є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення відповідачем, до розміру 5000,00 грн. 
За результатами розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 126, 129, 221, 244 ГПК України судом встановлено, що представником відповідача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме:
- копію Договору про надання юридичних послуг №24/04/01 від 04.04.2024 року;
- копію Акту наданих послуг від 25.04.2024 року за Договором про надання юридичних послуг №24/04/01 від 04.04.2024;
- копію Акту наданих послуг від 11.11.2024 року за Договором про надання юридичних послуг №24/04/01 від 04.04.2024;
- ордер серії ВК №1125701 від 08.04.2024 виданого Адвокатським бюро Руслана Брящея «ВЕРІТАС» на представництво адвокатом Брящей Русланом Ігоревичем відповідача, зокрема, у Господарському суді міста Києва.
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1823 від 27.04.2020р. на ім`я Брящей Руслана Ігоровича.
За твердженням відповідача, загальна сума нарахованих останнім до стягнення з позивача витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи №910/2625/24, склала 40 000,00 грн. (20 000,00 грн. у межах попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат та 20 000,00 грн. - додаткові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у загальному позовному провадженні).
Суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).
В статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Ремкомплектбуд» (Замовник за договором, відповідач у справі) та Адвокатським бюро Руслана Брящея «ВЕРІТАС» (Виконавець за Договором) було укладено Договір про надання юридичних послуг №24/04/01 від 04.04.2024 року (далі - Договір №24/04/01), за умовами п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується надати Замовникові юридичні послуги за дорученням Замовника.
Положеннями розділів 2-8 Договору №24/04/01 сторони узгодили порядок розрахунків, права та обов`язки сторін тощо.
Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Згідно пункту 7.1 Договору №24/04/01 даний договір набирає юридичної сили з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2024 року. Умови цього Договору також застосовуються і до відносин між сторонами, які виникли до укладення цього Договору.
Вказаний Договір №24/04/01 підписаний представниками Замовника та Виконавця та засвідчений печатками сторін.
Відповідно до пунктів 4.2 та 4.4 Договору №24/04/01 вартість послуг виконавця, наданих ним Замовнику на виконання цього Договору, становить загальну вартість виставлених рахунків Замовнику на протязі дії Договору. Оплата послуг Виконавця відбувається на підставі виставленого рахунку.
Оплата послуг, передбачених пунктами 1.1, статті 1 цього Договору, здійснюється в гривнях, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (пункт 4.1 Договору №24/04/01).
Як встановлено судом за матеріалами справи, на підтвердження обсягу понесених у справі № 910/2625/24 витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії підписаних обома сторонами Договору №24/04/01 Актів наданих послуг від 25.04.2024 року на суму 91500,00 грн. та від 11.11.2024 року на суму 45 750,00 грн., згідно кожного з яких правова допомога з представництва інтересів відповідача за позовами Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія», зокрема, у справі №910/2625/24, становить 22 875,00 грн.
При цьому, як зазначено у вказаних Актах, Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
Також матеріали справи містять виставлені Адвокатським бюро рахунки - фактури: №25/04/2024 від 25.04.2024 року та на загальну суму 91 500 грн., у т.ч. за надання правової допомоги у справі № 910/2625/24 у розмірі 22 875,00 грн., та №11/11/2024 від 25.04.2024 року на загальну суму 45 750 грн., у т.ч. за надання правової допомоги у справі №910/2625/24 у розмірі 22 875,00 грн.
На підтвердження оплати витрат на правову допомогу відповідачем до матеріалів справи надано копії платіжних інструкцій №145 від 29.04.2024 року про перерахування на рахунок Адвокатського бюро "ВЕРІТАС" грошових коштів в сумі 91 500,00 грн. з призначенням платежу "оплата за правову допомогу згідно договору № 24/04/01 від 04.04.2024 за позовом АТ «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» без ПДВ", а також платіжної інструкції №47 від 11.11.2024 року на суму 45 750,00 грн., згідно якої здійснено оплату «за правову допомогу за позовом АТ «Українська залізниця» по справі № 910/2618/24 та № 910/2625/24 без ПДВ». 
Матеріалами справи також підтверджується, що в процесі розгляду справи №910/2625/24 в Господарському суді міста Києва інтереси відповідача представляв адвокат Брящей Руслан Ігорович на підставі Ордеру серії ВК № 1125701 від 08.04.2024 року на надання правової допомоги Серія ВК № 1125701, виданого «Адвокатським бюро «Руслана Брящея «ВЕРІТАС» адвокату Брящей Руслану Ігоревичу, який подавав, зокрема, відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, заяву на відшкодування витрат на правову допомогу, заперечення щодо поданих позивачем доказів, заяву про ухвалення додаткового рішення.
Таким чином, подані відповідачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката в рамках розгляду спору у даній справі №910/2625/24 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України.
Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).
Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасників справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.
Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу .
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
В свою чергу, як свідчать матеріали справи, позивачем заперечується визначений відповідачем розмір витрат на правову допомогу з посиланням на те, що справа про стягнення штрафу не є складною, а є типовою, а отже, відповідачу не довелось витрачати час для збору доказів, докладати особливих та/або додаткових зусиль для збирання, встановлення та досліджування юридичних фактів тощо, відтак позивач просить суд зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу до розміру 5 000,00 грн.
Таким чином, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.
Зокрема, суд оцінює та досліджує подані позивачем документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджуються заявлені до відшкодування суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.
За результатами здійсненого судом аналізу наданих відповідачем доказів, в тому числі актів наданих послуг за Договором № 24/04/01 про надання юридичних послуг суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Як свідчать матеріали справи, з урахуванням предмету позову та фактичних обставин справи, а також враховуючи надані відповідачем докази на підтвердження викладених у процесуальних документах обставин, предмет доказування у даній справі №910/2625/24 охоплює незначну кількість доказів, фактів та обставин, а також не потребує додаткового детального вивчення судової практики, оскільки категорія даного спору не відноситься до складної та спір є типовим. Крім того, як вбачається з Актів наданих послуг адвокатом була надана відповідачу правнича допомога також у господарських справах № 910/2538/24, № 910/2627/24, № 910/2618/24 між тими самими сторонами з ідентичним предметом позову, що, в свою чергу, не зумовлює необхідність вчинення адвокатом саме у даному спорі додаткових дій для дослідження законодавчого регулювання спірних правовідносин, вивчення наявної судової практики та формування відповідної стратегії захисту відповідача, в тому числі враховуючи аналогічні предмети спору.
Окрім цього, судом врахована участь представника відповідача в 4 судових засіданнях з 6 у справі № 910/2625/24 (1 - підготовче та 3 - розгляд справи по суті), а також обсяг і зміст поданих представником відповідача заяв по суті спору (відзив на 11 аркушах, заперечення на відповідь на відзив на 5 аркушах, з яких 2- вступна частина) і заяв з процесуальних питань (заперечення щодо поданих позивачем доказів).
При цьому суд звертає увагу, що зазначені відповідачем в заяві про додаткове рішення надані адвокатським бюро послуги з формування правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи роз`яснення клієнту правової позиції та визначення засобів доказування безпосередньо передують підготовці та складанню відзиву і, відповідно, поглинаються такою послугою, та додатково наголошує на обставинах участі представника відповідача адвоката Брящей Р.І. в якості представника ТОВ «Ремкомплектбуд» в судових справах, що розглядались Господарським судом міста Києва за участі тих самих сторін з аналогічними предметами позову. 
Поряд із цим, Верховний Суд уважає допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості (постанова Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі №240/32993/23). 
Отже, в контексті понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, як необхідності так і неминучості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підстав статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).
Таким чином, господарський суд, розподіляючи понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 40 000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.
Як вказано колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі суди мають таке право часткового стягнення витрат на правову допомогу відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.
Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані відповідачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача документів, а також їх значення для вирішення спору, суд доходить висновку, що зменшення витрат позивача до 10 000,00 грн. від попередньо заявленої суми 40 000,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності. Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду заява відповідача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 10000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремкомплектбуд" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/2625/24 задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі філії "Пасажирська компанія" (вул. Уманська, 8,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ ВП 41022900) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремкомплектбуд" (шосе Харківське, Б. 201/203, літера 2-А,приміщення № 3, м. Київ, 02121, код ЄДРПОУ 39301599) 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3. В задоволенні заяви відповідача в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 07 квітня 2026 року.

Суддя А.М.Селівон