ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1866/26 Справа № 263/3594/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куць О.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 16 жовтня 2025 року у складі судді Куць О.О. по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», боржник: ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,–

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №263/3594/13-ц (а.с. 1-3), в обґрунтування якої зазначило про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.08.2013 року позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11389779000 від 05.09.2008 року задоволено. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31.01.2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного рішення, а саме ПАТ «Укрсиббанк» замінено на ТОВ «Українська факторингова компанія». Згідно баз даних АСВП на виконанні у Центральному ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МРУ МЮ перебувало виконавче провадження №68358116 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.04.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя у справі №263/3594/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» заборгованості у сумі 29847,76 доларів США. У зв`язку з поданням ОСОБА_3 заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження №68358116 було закінчено на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2023 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_3 та визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.09.2023 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2023 року скасовано. ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулись із заявою до ВДВС про поновлення виконавчого провадження. Згідно відповіді ВДВС №22.19-31/29844/2025 від 14.05.2025 року ТОВ повідомлено, що 11.04.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №68358116 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У той же день державним виконавцем на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт з коштів боржника. Виконавчий лист у справі №263/3594/13-ц на теперішній час у відділі не перебуває у зв`язку з тим, що фактичне переміщення матеріалів виконавчого провадження №68358116 здійснено не було у зв`язку з агресією РФ після 24.02.2022 року. Отже, представник заявника вказував, що є підстави вважати, що виконавчий лист було втрачено, та оскільки єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, то сам факт відсутності виконавчого листа у стягувача та в органі ДВС свідчить про те, що його було втрачено. Також, представник заявника звертав увагу щодо строків звернення до виконання виконавчого листа, зокрема зазначав, що строк звернення встановлено до 24.05.2025 року, однак з посиланням на норми Закону, які регламентують запровадження воєнного стану в Україні, та переривання строків на цей період, вказував, що на момент звернення стягувача до суду з цією заявою строк пред`явлення виконавчого документа не сплинув, строк пред`явлення виконавчого документу у справі №263/3594/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості до виконання не пропущено, кінцевий термін подання - 11.04.2026 року. Відтак, з посиланням на положення Конституції України, зокрема про обов`язковість судових рішень, просив заяву задовольнити та видати дублікат виконавчого документу.
У поданій заяві просить суд видати дублікат виконавчого листа у справі № 263/3594/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за кредитним договором №11389779000 від 05.09.2008 року у сумі 29847,76 доларів США. 
Ухвалою Соборного районного суду м.Дніпра від 16 жовтня 2025 року заяву ТОВ «Українська факторингова компанія», заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості — задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа №262/3594/13-ц, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 серпня 2023 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк»» заборгованості за кредитним договором №11389779000 від 05.09.2008 року у розмірі 29 847,76 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу НБУ станом на 30.08.2013 рік 238 573,14 грн (а.с. 123-128).
Не погодившись з такою ухвалою,  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити (а.с. 134-136).
Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення — без змін, з огляду на таке.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення державним виконавцем у виконавчому провадженні №68358116 постанови від 11.04.2023 року про повернення виконавчого листа у справі №263/3594/13-ц відносно боржника ОСОБА_3 до суду не повертався, до стягувача не надходив та у Центральному ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутній, а також враховуючи, що строки повторного пред`явлення для примусового виконання виконавчого листа не сплили, рішення суду не виконано 
З таким висновком погоджується й апеляційна інстанція, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1138977900 від 05.09.2008 року.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 30.08.2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №1138977900 від 05.09.2008 року у розмірі 29847,76 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу НБУ станом на 30.08.2013 рік – 238 573,14 грн.
На виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі №263/3594/13-ц видано виконавчий лист.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.01.2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія».
07.02.2023 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вказаної заяви зазначала, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа. виданого у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – закінчився, однак виконавчий лист прийнято до примусового виконання та відкрито виконавче провадження від 16.01.2021 року за відсутності рішення суду про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 , ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.02.2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 30.04.2014 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Присяжного В.В. від 11.04.2023 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови та листа Центрального ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 22.19-31/29844/2025 від 14.05.2025 року виконавчий лист у справі №263/3594/13-ц до суду не направлявся після закінчення виконавчого провадження.
У подальшому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.09.2023 року ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.02.2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Після скасування ухвали суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, представник ТОВ «Українська факторингова компанія» звертався із заявами до Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про відновлення виконавчого провадження 04.01.2025 року, 09.10.2024 року, 26.03.2025 року та з`ясування місцезнаходження виконавчого листа.
Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Тобто єдиною підставою для відновлення виконавчого провадження є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
На вказані норми Закону і посилався ВДВС у своєму листі від №22.19-31/29844/2025 від 14.05 2025 року.
Слід зазначити, що виконавче провадження було закінчено до скасування судом апеляційної інстанції ухвали про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка і стала підставою для цієї процесуальної дії.
Відтак стягувач наділений правом повторного звернення до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, пред`явивши виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у цивільній справі №263/3594/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до виконання, оскільки кінцевим строком його подання є 11.04.2026 року.
Разом із цим, як вбачається зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2023 року та підтверджується листом Центрального ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №22.19-31/29844/2025 від 14.05.2025 року виконавчий лист у справі №263/3594/13-ц до суду не направлявся після закінчення виконавчого провадження. Причиною цього стало те, що фактично переміщення матеріалів виконавчого провадження №68358116 здійснено не було у зв`язку із військовою агресією рф після 24 лютого 2022 року, про що зазначено у вказаному листі ВДВС.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №2-1380/08 зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку із його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази.
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11, від 20 травня 2021 року у справі №1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі №750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі №753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі №433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі №607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Отже, суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання: чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі №6-66/2011 (провадження №61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».
У пунктах 53 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі №186/871/14-ц (провадження №14-97цс24) вказано, що:
«53. Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.
54. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.»
Касаційний суд вже підкреслював, що дублікат виконавчого документа видається, якщо він власне видавався судом і виконавчий документ було втрачено (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року в справі №236/476/21 (провадження №61-7527св25)).
Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний / приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України) (див. пункти 79, 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі №186/871/14-ц (провадження №14-97цс24)).
Слід зазначити, що ЦПК України, як і Закон України «Про виконавче провадження», не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а, отже, за сукупності факту неотримання виконавчого документа стягувачем, що підтверджується відсутністю підтвердження отримання ним документа і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчого документа.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №214/4092/15.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Підпунктом 4 п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року№2102-ІХ, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином встановивши, що дублікат виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, судове рішення, на підставі якого його видано, не виконано, строк, пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
За таких обставин, видача дубліката виконавчого документа є забезпечення гарантованого Конституцією України права стягувача на реалізацію реального та ефективного виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Доводи скарги про те, що лише після скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження ТОВ «Українська факторингова компанія» може реалізувати свої права, як стягувач, а також того, що стягувачем не було оскаржено постанову про закінчення виконавчого листа, колегія суддів відхиляє оскільки вказані доводи не спростовують факт втрати виконавчого листа, що є підставою для видачі його дублікату. Крім того, судом першої інстанції надавалась оцінка вказаним доводам та надана належна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту заяви, поданої стягувачем, та матеріалів справи вбачається, що докази втрати оригіналу виконавчого листа відсутні, обставини, якими стягувач обґрунтовує власні вимоги, належним чином не підтверджені, не заслуговують на увагу.
Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби, а також в суді, який видав виконавчий лист, а потім і його дублікат, який має силу оригіналу, свідчить про те, що оригінал виконавчого документа втрачено, що унеможливлює виконання рішення суду (постанови Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12, від 14 грудня 2022 року у справі №753/20452/21, від 17 травня 2023 року у справі №565/1888/19).
Слід зазначити, що ЦПК України, як і Закон України «Про виконавче провадження», не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а, отже, за сукупності факту неотримання виконавчого документа стягувачем, що підтверджується відсутністю підтвердження отримання ним документа і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчого документа.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №214/4092/15.
Посилання апелянта щодо стягнення коштів по іншим боржникам колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом розгляду у даній справі є втрата виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 , а не ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та були предметом правової оцінки судом першої інстанції.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою, передбаченою ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції – без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  —  залишити без задоволення.
Ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 16 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «17» лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено «26» лютого 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна