ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2026  	Справа №607/7081/25 Провадження №1-кп/607/507/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №42025212050000010 про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Збараж Тернопільської області, працюючого монтажником ТзОВ «Тервікнопласт», одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-
в с т а н о в и в :
суд визнав доведеним, що 22.01.2025 ОСОБА_4 при розмові з громадянином ОСОБА_7 дізнався про те, що останній бажає виїхати за межі державного кордону України. Того ж дня, у   ОСОБА_4 , який достовірно знав про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України, виник злочинний умисел направлений на організацію його незаконного переправлення через державний кордон України, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, керівництво такими діями, та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, з корисливих мотивів.
Надалі 23.01.2025 ОСОБА_4 під час телефонної розмови із ОСОБА_7 повідомив йому, що інформацію про дату виїзду та місце перетину кордону повідомить йому пізніше, а також озвучив суму яку ОСОБА_7 повинен сплатити йому за організацію незаконного перетину через державний кордон України, а саме частину грошових коштів у розмірі 3500,00 доларів США. Вказану суму він має передати йому через їхню спільну знайому ОСОБА_8 , а іншу частину коштів у сумі 12500,00 доларів США вже безпосередньо під час перетину кордону. Також ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що всі деталі, вказівки, щодо перетину йому роз`яснить ОСОБА_8 , а саме про те, що на мобільний номер телефону, яким користується ОСОБА_7 надійде дзвінок від особи, яка повідомить йому про дату та місце, де повинен перебувати ОСОБА_7 , та звідки останнього заберуть та в подальшому перевезуть з метою перетину кордону.
В подальшому ОСОБА_4 узгодивши всі деталі про зустріч із ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, 24.01.2025 близько 10.00 год., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Dacia», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на паркувальному майданчику поблизу магазину «Сільпо», що за адресою: м. Тернопіль, вул. Кривоноса, 2Б, повідомив ОСОБА_9 про подальший порядок дій та механізм перетину кордону ОСОБА_7 , а також запевнив надійність даного перетину. Після цього ОСОБА_4 діючи з прямим умислом направленим на організацію незаконного переправлення через державний кордон України, за попередньою змовою із невстановленими особами, з корисливих мотивів одержав від ОСОБА_8 частину грошової винагороди в сумі 3500,00 доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти встановленим НБУ станом на 24.01.2025 становить 146.912,85 грн.
03 грудня 2025 року між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисників – адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб, вчинений з корисливих мотивів.
Крім того, згідно даної угоди, сторони дійшли згоди щодо можливості застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчиненим ним злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України. З огляду на викладене, сторони узгодили покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 : за ч.3 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу в розмірі 39706 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шість) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 675.002,00 (шістсот сімдесят п`ять тисяч дві) гривні, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.332 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені ОСОБА_4 та йому зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та Кримінального кодексу України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене покарання.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, а також угоду про визнання винуватості, суд розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.332 КК України, а саме: організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб, вчинений з корисливих мотивів.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.2 ст.469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
В судовому засіданні судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена 03 грудня 2025 року відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
При затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, його особу, одруженого, на утриманні якого малолітня дитина, його статус учасника бойових дій, обставинами, що пом`якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, зобов`язання перерахувати в добровільному порядку 50.000,00 грн. на потреби ЗСУ. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, за участю захисників, і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.
З обвинуваченого підлягають стягненню в дохід держави процесуальні витрати за проведені судові експертизи.
Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.314,315,316,317,470,474 КПК України, Суд,-

з а с у д и в :
затвердити укладену 03 грудня 2025 року між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисників – адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , угоду про визнання винуватості.
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України – у виді штрафу в розмірі 39706 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шість) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 675.002,00 (шістсот сімдесят п`ять тисяч дві) гривні, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз на суму 13.530,30 гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.01.2025 року у справі 607/1733/25 в кримінальному провадженні №42025212050000010 від 23.01.2025 року – скасувати. Речовий доказ, а саме: мобільний телефон «IPhone 11 Pro» – повернути ОСОБА_4 , після вступу вироку в законну силу.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя	ОСОБА_1