ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

15 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/319/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 17.08.2023 №262240019945;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 09.08.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи за записами трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , та період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 , який видано Іркутським державним медичним інститутом.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 60 річного віку 09.08.2023 звернулася до Головного управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №1262240019945 від 17.08.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зарахувавши до страхового стажу: періоди роботи за записами трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 виданої на ім`я « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу), що не відповідає паспортним даним заявниці російською мовою. Свідоцтво про народження про народження особи не долучено. 
До трудової книжки внесено запис про зміну прізвища на « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу) на підставі свідоцтва про шлюб від 21.08.1983 серії НОМЕР_3 . 
Зазначене прізвище закреслене підстави для цього не зазначено період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 , який видано Іркутським державним медичним інститутом, що містить відомості про вступ заявниці у 1980 році до Київського державного медичного інституту та закінчення у 1988 році Іркутського державного медичного інституту (періоди навчання потребують уточнення довідками навчальних закладів). 
Прийнято рішення, що відсутнє право на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
Вважаючи, таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 17.08.2023 №262240019945 протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач через підсистему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 обліковується за місцем її проживання (реєстрації), а саме: в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район). 
За даними підсистеми «Призначення та виплати пенсій» ІКІС ПФУ: ОСОБА_1 09.08.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії розглянуто за принципом екстериторіальності, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
Дата народження позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вік станом на дату звернення 59 років 11 місяців 23 дні. 
Для підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 надала: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 06.07.1983; диплом серії НОМЕР_2 від 24.06.1988 виданий Іркутським державним медичним інститутом; довідку про періоди роботи від 05.06.2023 № 95, видану Державною установою «Національний науковий центр радіаційної медицини»; довідку №10 про безпосередню зайнятість на роботах, пов`язаних з ліквідацією на ЧАЕС, видану Державною установою «Національний науковий центр радіаційної медицини Національної академії»; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_4 від 14.06.1993; посвідчення про відрядження № 317 та № 420 про виконування робіт в м. Чорнобиль.
Заяву позивачки відпрацьовано за принципом «єдиної» черги завдань та «єдиної» черги спеціалістів, спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та головним спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 
За розглядом доданих до заяви документів, страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 03 місяці 22 дні ( зараховано по 31.08.2013).
До страхового стажу позивачки не зараховано: 
- періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 06.07.1983, виданої на ім`я « ОСОБА_1 » (так зазначено в документі), що не відповідає даним паспорту серії НОМЕР_5 від 11.12.1998, де російською мовою зазначено « ОСОБА_1 ». Свідоцтво про народження не було долучено. На титульному аркуші трудової книжки наявне виправлення прізвища « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », яке зроблене з порушенням пункту 2.13 Інструкції № 162, а саме: немає посилання на документ (його назву, номер та дату видачі), на підставі якого виправлене прізвище;
- період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 згідно диплому серії НОМЕР_2 від 24.06.1988, який видано Іркутським державним медичним інститутом.
У вищезгаданому дипломі зазначено, що позивачка у 1980 році вступила до Київського державного медичного інституту та закінчила у 1988 році Іркутський державний медичний інститут. Термін навчання згідно диплому становить 7 років, що є більше ніж допустимі терміни навчання. 
Документи про підтвердження навчання з Київського державного медичного інституту та Іркутського державного медичного інституту заявницею не надано. За результатом розгляду документів і заяви від 09.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняло рішення від 17.08.2023 № 262240019945 про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).
Відповідач вважає, що діяв правомірно, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
09.08.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (Голосіївський район) з заявою про призначення пенсії за віком, а також долучено необхідний пакет документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, який розглядав заяву за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
До страхового стажу не зараховано: 
записами за періоди роботи трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я " ОСОБА_1 " (мовою оригіналу), що не відповідає паспортним даним заявниці російською мовою. Свідоцтво про народження особи не долучено. До трудової книжки внесено запис про зміну прізвища на " ОСОБА_3 " (мовою оригіналу) на підставі свідоцтва про шлюб від 21.08.1983 серії НОМЕР_3 . Зазначене прізвище закреслено, підстави для цього не зазначено;
період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 , який видано Іркутським державним медичним інститутом, що містить відомості про вступ заявниці у 1980 році до Київського державного медичного институту та закінчення у 1988 році Іркутського державного медичного інституту (періоди навчання потребують уточнення довідками навчальних закладів).
З форми РС-право вбачається, що страховий стаж становить 22 роки 3 місяці 22 дні.
В матеріалах справи наявні: трудова книжка серії НОМЕР_7 від 06.07.1983; диплом серії НОМЕР_2 від 24.06.1988; диплом серії НОМЕР_8 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році серії НОМЕР_4 ; експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1233-m від 19.10.2023; довідка Державної установи «Національний науковий центру радіаційної медицини» від 11.08.2014 №245; довідка №10 Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини Національної академії медичних наук України; посвідчення про відрядження №№317,420,565 та реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ІНДИВІДУАЛЬНІ ВІДОМОСТІ ПРО ЗАСТРАХОВАНУ ОСОБУ (форма ОК-5).
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).
9 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Згідно з частинами першою, другою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (частина п`ята статті 44 Закону № 1058-IV).
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV).
Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга статті 45 Закону № 1058-IV).
Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1) в редакції, що діяла на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
За приписами пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV (в редакції станом на дату винесення спірного рішення) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Тобто, для призначення пенсії за віком позивачу необхідно дотримання таких умов: досягнення віку 60 років (на час звернення позивачу виповнилось 59 років 11 місяців 25 днів) та наявність страхового стажу не менше 30 років.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.
Таким законом є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).
Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На виконання зазначеної норми Закону, Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 588/647/17.
Так, в матеріалах справи наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 від 06.07.1983 ОСОБА_1 , відповідно до якої:
-01.07.1983 прийнята на посаду санітарки виїзної бригади станції швидкої медичної допомоги та 12.08.1983 звільнена за власним бажанням;
-04.07.1988 зарахована до числа студентів 1 курсу Іркутського державного медичного інституту та 04.07.1988 відраховано з числа студентів лікувального факультету у зв`язку із закінченням;
-22.09.1988 зарахована на посаду старого лаборанта, 12.06.189 переведена на посаду старшого лаборанта; 18.06.1993 переведено на посаду наукового співробітника відділення;
-01.04.2003 переведена виконуючим обов`язки старшого наукового співробітника відділу радіаційної психоневрології;
-01.10.2003 затверджена на посаді наукового співробітника цього відділу, в зв`язку з проходженням по конкурсу;
-26.10.2009 звільнена за власним бажанням;
-02.11.2009 зарахована на посаду лікаря невролога, лікаря УЗ-діагностики та 30.01.2010 звільнена за власним бажанням;
- 04.04.2011 зараховано на посаду лікаря невролога в ТОВ «Торговий дім «Медіо-Груп».
Суд звертає увагу, що записи щодо трудового стажу в трудовій книжці не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печатками підприємства.
Також, в матеріалах справи наявна довідка Державної установи «Національний науковий центру радіаційної медицини» від 11.08.2014 №245, в якій вказано, що ОСОБА_5 дійсно була прийнята до Всесоюзного наукового центру радіаційної медицини ордена Леніна АМН СРСР на посаду старшого лаборанта в лабораторію противорадіаційного захисту з 22.09.1988р. (Наказ № 224-к від 21.09.1988р.); переведена на посаду старшого лаборанта у відділення неврології інституту клінічної радіології з 12.06.1989р. (Наказ № 149-к від 12.06.1989р.); переведена на посаду наукового співробітника цього ж відділення з 18.06.1993р. (Наказ №195-к від 18.06.1993р.); - переведена виконуючою обов`язки наукового співробітника відділу радіаційної психоневрології (Наказ №41-к від 31.03.2003р.); затверджена на посаді наукового співробітника цього ж відділу в зв`язку з проходженням по конкурсу (Наказ №108-ос від 01.10.2003р.) - звільнена 26.10.2009р. за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (Наказ № 242-ос від 16.10.2009р.).
Також, в довідці зазначено, що за період існування ННЦРМ відбувалися структурні зміни.
З оскаржуваного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи за записами трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я " ОСОБА_1 " (мовою оригіналу), що не відповідає паспортним даним заявниці російською мовою. Свідоцтво про народження особи не долучено. До трудової книжки внесено запис про зміну прізвища на " ОСОБА_3 " (мовою оригіналу) на підставі свідоцтва про шлюб від 21.08.1983 серії НОМЕР_3 . Зазначене прізвище закреслено, підстави для цього не зазначено.
В матеріалах справи наявний експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1233-m від 19.10.2023, відповідно до якого особові імена ОСОБА_6 (паспорт, запис ОСОБА_1 ), рос. ОСОБА_6 (свідоцтво про народження, диплом, записи російською мовою ОСОБА_1 ) та рос. ОСОБА_6 (трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_1 ) в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними.
Суд також зазначає, що на момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
У відповідності до пункту 2.10 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).
Відповідно до абзацу першого пункту 4.1. Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).
Відповідно до паспорту громадянина України позивача серії НОМЕР_5 виданий на ім`я ОСОБА_1 .
Під час дослідження трудової книжки позивача, у якій містяться записи щодо її трудової діяльності, судом встановлено, що на титульній сторінці містяться закреслення прізвища « ОСОБА_3 » (мовою оригіналу) та зазначено поруч « ОСОБА_4 », ім`я та по батькові « ОСОБА_7 » (мовою оригіналу). Тобто, при першому заповненні трудової книжки прізвище, ім`я, по батькові позивача внесені російською мовою.
В матеріалах справи також наявне свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 , з якого вбачається, що прізвище « ОСОБА_4 » є дівочим прізвищем позивача.
При цьому, на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 також зазначено, що на підставі свідоцтва про шлюб змінено прізвище на « ОСОБА_3 ».
Суд зазначає, що розбіжності у написанні ім`я у трудовій книжці зумовлені виключно особливістю написання російською та українською мовами.
Щодо посилання відповідача, що прізвище закреслено, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.
Суд вважає, що недоліки оформлення трудових книжок відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачу у зарахуванні до загального страхового стажу певного періоду роботи згідно такої трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
У даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17.
З огляду на це, на думку суду, періоди роботи, які наявні в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Також, з оскаржуваного рішення вбачається, що не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 , який видано Іркутським державним медичним інститутом, що містить відомості про вступ заявниці у 1980 році до Київського державного медичного институту та закінчення у 1988 році Іркутського державного медичного інститута (періоди навчання потребують уточнення довідками навчальних закладів).
Як вже було зазначено, в матеріалах справи наявні диплом серії НОМЕР_2 від 24.06.1988, відповідно до якого в 1980 році позивач вступила до Київського державного медичного університету та в 1988 році закінчила Іркутський державний медичний інститут. 
Відповідно до Порядку № 637 основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Однак, неможливість позивача та органу Пенсійного фонду підтвердити під час дії в Україні воєнного стану відомості, що зазначені у дипломі, про термін та форму навчання, не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу.
Неможливість отримання уточнюючої довідки за наявності дилому не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивачку, така обставина не пов`язана з її волею.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (далі - Закон №2778-VIII).
Згідно зі статтею 55 Закону №2778-VIII вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів.
Тобто період навчання позивача в Іркутському державному медичному інституті є періодом навчання у вищому навчальному закладі.
В період навчання позивача діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (далі Положення № 590).
Підпунктом «и» пункту 109 Порядку №590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т. д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Єдиною підставою незарахування періоду навчання до страхового стажу є те, що на даний час неможливо надати довідку про період та форму навчання.
Період навчання позивача за денною формою здобуття освіти підтверджено копією диплома від 24.06.1988 серії НОМЕР_10 , та записом у трудовій книжці від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , тому відповідно до приведених норм законодавства цей спірний період має також бути зарахований до страхового стажу позивача.
Отже, при зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи за трудовою книжкою та періоду навчання за вказаним дипломом позивач повністю буде відповідати вимогам статті 26 Закону №1058-IV в частині вікового цензу та страхового стажу.
Що стосується вимог позивача про призначення пенсії з певної дати, суд зазначає наступне.
Суд, розглядаючи спір по суті, перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень лише, виходячи з мотивів та висновків викладених у спірному рішенні.
Також суд враховує, що згідно положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин першої, другої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку ця позовна вимога є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає належним способом захисту прав позивача: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 17.08.2023 №262240019945 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.08.2023 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу період роботи за записами трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , та період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 .
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно частин першої та другої статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з обранням належного способу захисту порушених прав.
Щодо сплаченого судового збору, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).
При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №54448478 від 10.02.2026.
Оскільки спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача, тому суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ЄДРПОУ 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м.Сіверськодонецьк (Сєвєродонецьк), вул. Шевченка, будинок 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 17.08.2023 №262240019945 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2023 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу періоди роботи за записами трудової книжки від 06.07.1983 серії НОМЕР_1 , та період навчання з 01.09.1980 по 24.06.1988 за дипломом від 24.06.1988 серії НОМЕР_2 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	Н.М. Басова