ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6139/25
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/605/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
скаржник: ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна боржника. 

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою, в якій просила зобов`язати Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього її майна, який було накладено в межах виконавчого провадження № 48754047.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2012 року у сумі 71 963,59 грн. На виконання цього рішення Новозаводським районним судом м. Чернігова 11 вересня 2014 року видано виконавчий лист, який у період з 16 вересня 2015 року по 10 березня 2016 року перебував на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 10 березня 2016 року виконавче провадження № 48754047 було закінчено, проте накладений в межах здійснення виконавчих дій арешт не знято. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2017 року було замінено стягувача ПАТ «Альфа Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Заявниця указувала, що заборгованість за кредитним договором № 500283729 ОСОБА_1 погашено, а відсутність боргу є підставою для зняття арешту з майна. На її звернення щодо зняття арешту Другий Правобережний відділ ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра відповів відмовою, повідомивши, що матеріали виконавчого провадження знищено. Наявність наведених обставини зумовило звернення зі скаргою на дії державного виконавця.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Знято арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_1 , накладені на підставі постанови Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (на даний час – Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 48754047. У задоволенні решти вимог скарги – відмовлено.
В апеляційній скарзі Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати її та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Скаржник зазначає, що законодавцем чітко передбачено два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, зокрема у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); а також у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав. Тобто, законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. 
Указує, що постановою державного виконавця від 10 березня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Згідно з витягом з АСВП щодо ВП № 48754047 розмір заборгованості за виконавчим документом становив 72 606,60 грн. Зважаючи на приписи ст. 27, 42 ЗУ «Про виконавче провадження», якими визначено поняття та розміри виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, ОСОБА_1 мала сплатити 7 260,66 грн виконавчого збору та 369 грн мінімальних витрат виконавчого провадження. Водночас скаржницею не надано належних і допустимих доказів сплати основного боргу, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48754047.
Звертає увагу суду на те, що ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Таким чином, закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 28 грудня 2015 року) не передбачає обов`язку зняття арешту з майна боржника, у зв`язку з чим правильним є висновок про відсутність підстав, визначених ЗУ «Про виконавче провадження», для зобов`язання державного виконавця зняти арешт, накладений на майно заявника, як боржника у виконавчому провадженні, до виконання ним зобов`язань зі сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та основного боргу за виконавчим документом.
Скаржницею ОСОБА_1 та стягувачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника скаржниці Голубєвої І.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, виходячи з наступного. 
Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлений ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» перелік випадків, коли арешт майна припиняється за постановою виконавця, є вичерпним і до нього не відноситься випадок, коли виконавче провадження, при здійсненні якого він застосований, знищено за спливом строку зберігання. Частиною 5 цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Ураховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного на майно боржниці із забороною на його відчуження, та відсутність необхідності подальшого застосування цього арешту, суд дійшов висновку, що право скаржниці підлягає захисту шляхом зняття арешту з її майна із забороною його відчуження та зобов`язання відділу ДВС виключити запис щодо арешту нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Районний суд виснував, що станом на 01 березня 2016 року п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлював, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. На виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 48754047, і державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС – до Бабушкінського ВДВС у м. Дніпропетровськ. Відповідно до розпорядження міського голови від 26 листопада 2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» Бабушкінський район перейменовано на Шевченківський. У зв`язку із передачею виконавчого документа до іншого відділу виконавчої служби посадові особи органу державної виконавчої служби, який є суб`єктом оскарження у цій справі, не мали повноважень на зняття арешту з майна ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року задоволено заяву ПАТ «Альфа-Банк» та видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2014 року у справі № 1585-2/334/14 Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500283729 від 13 червня 2012 року у сумі 71 963,59 грн та стягнення судових витрат – витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн (а.с. 10 зворот -11).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2017 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Замінено стягувача ПАТ «Альфа Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у виконавчому листі № 751/8338/14 від 11 вересня 2014 року, виданого за ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2014 року у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500283729 від 13 червня 2012 року у сумі 71 963,59 грн та 400 грн витрат по сплаті третейського збору (а.с. 11 зворот -12).
Інформаційний лист РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 14 травня 2025 року свідчить про те, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 12 травня 2025 року транспортний засіб MITSUBISHI SPACE STAR перебуває під наступними обмеженнями: 1) арешт, заборона на відчуження, Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вих. 435/16 від 14 січня 2015 року, ПАТ «Альфа-Банк»; 2) арешт та/або заборона на відчуження, Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вих. 49880807/16 від 29 березня 2016 року, картка № 480-16, стягувач ПАТ ІМЕКСБАНК, сума 266,31 грн; 3) арешт та/або заборона на відчуження, Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вих. 48754047 від 01 березня 2016 року, картка № НОМЕР_1 , стягувач ПАТ «Альфа-Банк», сума 72 606,60 грн (а.с. 14 зворот -15).
Відповідно до викладеної у листі в.о. начальника Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 серпня 2024 року інформації (а.с. 15 зворот-17) перевіркою АСВП, спецрозділу та архівних виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження:
- № 45983095 з примусового виконання виконавчого листа № 751/8338/14, виданого 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 72 607,19 грн боргу. Виконавче провадження було відкрито з накладенням 14 січня 2015 року арешту на майно боржника та 05 травня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, стягувач перешкоджав провадженню або не здійснював авансування;
- № 47996378 з примусового виконання виконавчого листа № 751/8338/14, виданого 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 72 607,19 грн боргу. 02 липня 2015 року державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» відмовлено у прийнятті виконавчого документу (інші обставини);
- № 48754047 з примусового виконання виконавчого листа № 751/8338/14, виданого 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 72 606,60 грн боргу. 01 березня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС);
- № 4988113 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/401/15, виданого 23 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованості у розмірі 26 631,16 грн. 12 квітня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС);
- № 49880807 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/401/15, виданого 23 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІмексБанк» судового збору у розмірі 266,31 грн. 12 квітня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС).
Також в листі зазначено, що виконавчі провадження, які було завершено по 2019 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2021 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Додатково роз`яснено, що підстави для зняття арешту передбачені ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». В інших випадках зняття арешту здійснюється за рішенням суду, тому у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .
Згідно з витягом з ВП-спецрозділу АСВП по ВП 48754047 10 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС) (а.с. 17 зворот).
Наявні у справі копії квитанцій за період з 12 липня по 13 грудня 2012 року та з 04 січня по 11 липня 2013 року свідчать про те, що у зазначені періоди ОСОБА_1 сплатила на користь ПАТ «Альфа Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 500283729 від 13 червня 2012 року кошти в загальному розмірі 39 000 грн (а.с. 18-24).
Згідно з даними ВП-спецрозділу від 25 вересня 2024 року 16 вересня 2015 року до Новокодацького ВДВС м. Дніпра надійшов виконавчий лист № 751/8338/14, виданий 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 72 606,60 грн боргу. 18 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48754047. 28 вересня 2015 року державним виконавцем Літвіновою А.І. винесені постанови про стягнення з ОСОБА_1 7 260,66 грн виконавчого збору та 180 грн витрат на проведення виконавчих дій. 01 березня 2016 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою державного виконавця від 10 березня 2016 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС). Підставою для вчинення такої дії зазначено, що згідно відповіді ДПІ боржник перебуває у трудових відносинах з ПТ «Ломбард КЕШ» ОСОБА_2 . Компанія, що знаходиться у м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 8-10, кімн. 1-Б, територіально належить до Бабушкінського району міста (а.с. 79-80). 
Відповідно до листа від 15 липня 2025 року за підписом начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перевіркою відомостей з АСВП встановлено, що на примусове виконання до Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 30 березня 2016 року надійшов виконавчий документ № 751/8338/14, виданий 11 вересня 2014 року Новозаводським районний судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості в розмірі 72 606,60 грн (виконавче провадження № 50732415). 01 квітня 2016 року державним виконавцем відділу Реутовим С.О. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства (п. 9 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 431 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 11 вересня 2014 року № 751/8338/14, пред`явлення його до виконання, накладення арешту на майно боржника та закінчення виконавчого провадження були врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року (далі – Закон № 606-XIV).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV).
Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV). 
За приписами ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі – Закон № 1404-VIII).
Зокрема такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у т.ч. від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 ЗУ «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом. Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у ст. 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження (ст. 49 цього Закону).
Правові підстави для закінчення виконавчого провадження на момент видачі виконавчого листа від 11 вересня 2014 року № 751/8338/14 були визначені ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV. Так, відповідно до п. 10 зазначеної норми виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606-XIV. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Схожі за змістом положення містяться у ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 січня 2024 року у справі № 472/333/22 та від 04 березня 2023 року у справі № 161/7015/15-ц.
Аналізуючи наведені норми та вивчивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необхідність зняття арешту та заборони відчуження майна ОСОБА_1 , накладені на підставі постанови від 01 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 48754047.
За матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/8338/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 71 963,59 грн заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2012 року.
Виконавчий лист пред`явлено для примусового виконання до Ленінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ (наразі – Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)). Виконавче провадження № 48754047 з виконання виконавчого листа № 751/8338/14 відкрито 18 вересня 2015 року.
У ході виконавчого провадження № 48754047 01 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження. Постановою від 10 березня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону 606-ХІV (у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби).
Накладений арешт майна ОСОБА_1 є чинним на час розгляду цієї цивільної справи, що підтверджується наданою 14 травня 2025 року РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях інформацією, зокрема, про наявність накладеного 01 березня 2016 року Ленінським ВДВС арешту на транспортний засіб MITSUBISHI SPACE STAR у виконавчому провадженні № 48754047, стягувачем у якому є ПАТ «Альфа-Банк».
06 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотанням про вжиття заходів щодо скасування накладеного на її майно арешту в рамках виконавчого провадження № 48754047 (а.с. 25-27).
Листом в.о. начальника відділу від 01 липня 2025 року представника заявниці – адвоката Лабовкіна О. повідомлено про те, що на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 року у справі № 751/8267/24 скасовано арешт та заборони відчуження всього майна, належного ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 45983095, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття інших арештів з майна ОСОБА_1 (а.с. 28-29). Не погодившись з таким рішенням органу ДВС, ОСОБА_1 звернулася з цією скаргою.
Отже, установлено, що виконавче провадження № 48754047 з примусового виконання виконавчого листа № 751/8338/14 закінчено 10 березня 2016 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV (у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби). Зважаючи на указану підставу закінчення виконавчого провадження, у державного виконавця були відсутні законні підстави для зняття накладеного в рамках цього виконавчого провадження арешту відповідно до приписів ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV, про що правильно зазначив суд першої інстанції у рішенні, яке оскаржується.
Установлений ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) перелік випадків, коли арешт майна припиняється за постановою виконавця, є вичерпним, і до нього не відноситься випадок зняття арешту, коли виконавче провадження закінчено у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби. 
За наявними матеріалами справи на час звернення ОСОБА_1 з цією скаргою виконавчий лист № 751/8338/14, виданий 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 71 963,59 грн заборгованості на примусовому виконанні в будь-якому відділі ДВС не перебуває.
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк» та стягувачем у виконавчому листі № 751/8338/14, під час розгляду цієї справи заперечень щодо поданої ОСОБА_1 скарги не подавало, доказів про існування невиконаних зобов`язань за рішенням суду не надало, процесуального інтересу до збереження арешту, накладеного на майно боржника, не проявляло. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність протягом тривалого часу (10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Зважаючи на наявність порушення права заявниці, яке в цьому випадку не може бути усуненим діями або рішеннями державного виконавця, оскільки встановлені судом обставини не підпадають під коло підстав для скасування арешту майна самим виконавцем, районний суд обґрунтовано виснував про відсутність ознак протиправності в діях виконавця та визнав за необхідне поновити порушене право ОСОБА_1 , не констатуючи ознак неправомірності в бездіяльності уповноважених посадових осіб відділу державної виконавчої служби щодо нескасування арешту майна заявниці.
За таких обставин, ураховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного на майно боржника із забороною на його відчуження, та відсутність необхідності подальшого застосування цього арешту, висновок районного суду щодо необхідності зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна із забороною його відчуження є законним та обґрунтованим.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що арешт не може бути скасовано через те, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів сплати основного боргу, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48754047. Як свідчать матеріали справи, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання вже сплинув, стягувач не вчиняв юридично значимих дій, спрямованих на поновлення цього строку та реалізацію права на виконання рішення в примусовому порядку. Стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження можливе лише під час вчинення дій у межах виконавчого провадження, проте на виконанні у органах ДВС виконавчий документ стосовно стягнення з ОСОБА_1 коштів не перебуває. 
Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді першої інстанції виконавчий лист № 751/8338/14, виданий 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, на виконанні не перебуває, особа, яка є стягувачем та повідомлена про розгляд цієї справи в суді, не ініціювала продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що збереження близько 10 (десяти) років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.
Беручи до уваги наведене у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між учасниками справи, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова