ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 398/1374/25
провадження № 22-ц/4809/141/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.
суддів: Дьомич Л.М. , Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В.

 Учасники справи:
позивач –  Товариство з обмеженою відповідальністю «Сузір`я» , інтереси якого представляє адвокат Кушніров О.М.; 
відповідач – ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ільчук Д.Ю. 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ільчук Дмитро Юрійович на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2025 року, у складі головуючого судді Москалик В.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір`я» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди ,- 
В С Т А Н О В И В:
У березні 205 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сузір?я» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди. 
В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 11 листопада 2024 року близько 11 години 40 хвилин, в селищі Нова Прага, Олександрійського району, Кіровоградської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримуючись Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з вищезазначеним транспортним засобом позивача, яким керував водій підприємства Препелиця Віктор. 
Зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 
Позивач вказував, що дорожньо-транспортної пригоди сталася з вини відповідача, який не заперечував своєї вини.
Згідно полісу № AT5372522 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Renault Premium д.н.з. НОМЕР_1 застрахована АТ «СГ «ТАС», якою 29 січня 2025 року було сплачено на користь ФОП ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 61 853,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8384. 
Зі звіту № 36 від 17 лютого 2025 за результатами проведення дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки RENAUL Duster д.н.з. НОМЕР_2 , вбачається, що вартість матеріального збитку складає - 90 792,67 грн.
Огляд транспортного засобу проведено в тому числі і за участі відповідача. 
За проведення вищезазначеного дослідження позивач сплатив - 7000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 96 від 10.02.2025. 
Посилався на те, що сплачені страховою компанією суми страхового відшкодування не покрили повний розмір завданого позивачу матеріального збитку, а врегулювати спір в досудовому порядку з відповідачем не вдалося, та 21 лютого 2025 року ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі відновлено транспортний засіб, про що складено акт про надання послуг № 29 на загальну суму 94 716,00 грн.
Згідно з рахунком № 46 від 29 січня 2025 року, складеним ФОП ОСОБА_2 , позивач 12 березня 2025 року сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 різницю суми між перерахованою страховою компанією та фактично виконаними роботами, що підтверджується платіжною інструкцією № 185 на суму 32 862,61 грн (94 716,00 грн (загальна сума виконаних робіт) – 61853,39 грн (страхове відшкодування).
Тому позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 39 862,61 грн у відшкодування завданої майнової шкоди.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір`я» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 32 862,61 грн та витрати на складення звіту про оцінку вартості матеріального збитку в сумі 7 000,00 грн .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ільчук Д.Ю. не погодившись із вказаним рішенням суду оскаржив його в апеляційному порядку.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Вказує на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини цієї справи та дійшов неправильного висновку про задоволення позову.
Зазначає, що позивач мав би спочатку звернутися до Страхової компанії, та отримати страхову виплату, а якщо страхова виплата виявиться меншою за завдані реальні збитки позивач має право звернутися до винної фізичної особи за компенсацією цієї різниці. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.
Встановлено, що ТОВ «Сузір?я» є власником автомобіля RENAULT Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Згідно копії полісу № НОМЕР_4 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Renault Premium д.н.з. НОМЕР_1 застрахована АТ «СГ «ТАС».
На місці ДТП за взаємною згодою водії склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.11.2024 («Європротокол»), з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RenaultPremium д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримуючись Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з транспортним засобом RENAULT Dusterд.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ТОВ ТОВ «Сузір?я» Препелиці Віктора.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, місцезнаходженням останнього є АДРЕСА_1 , а основним видом його діяльності є Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код КВЕД45.20.).
29.01.2025 страхова компанія АТ «СГ «ТАС» (Приватне) сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 61 853,39 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 8384.
Згідно з копією звіту № 36 від 17.02.2025 за результатами проведення дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки RENAULT Duster ,д.н.з. НОМЕР_2 , в присутності ОСОБА_1 (додаток № 2 Протокол технічного огляду транспортного засобу) визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 68933,61 грн, вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику зазначеного КТР складає 90 792,67 грн.
Згідно з копією платіжної інструкції № 96 від 10.02.2025 ТОВ ТОВ «Сузір?я» сплатило на користь СОД ОСОБА_3 7000,00 грн за огляд колісного транспортного засобу марки RENAULT Duster д.н.з. НОМЕР_2 згідно з рахунком № 24 від 08.02.2025.
Відповідно до копії акта про надання послуг № 29 від 21.02.2025, складеного ФОП ОСОБА_2 та ТОВ ТОВ «Сузір`я», виконавець виконав роботи (надані послуги) по ремонту автомобіля RENAULT Duster д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 94 716,00 грн.
Згідно з рахунку на оплату № 46 від 29.01.2025 ТОВ «Сузір`я» сплатило на користь ФОП ОСОБА_2 різницю суми між перерахованою страховою компанією та фактично виконаними роботами, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.03.2025 № 185 в сумі 32 862,61 грн.
Звернувшись із цим позовом до суду позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 39 862,61 грн у відшкодування завданої майнової шкоди, тобто просив компенсувати різницю між виплаченим страховим відшкодуванням, та реальними збитками.
Задовольняючи цей позов суд першої інстанції послався на те, що позивач надав докази, що підтверджують реальні збитки, завдані йому внаслідок ДТП, пов?язаних із пошкодженням транспортного засобу, що належить позивачу, та надав докази, які підтверджують відновлення цього транспортного засобу.
Зазначивши у рішенні, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Суд першої інстанції вважав, що оскільки є доведеним факт, що внаслідок ДТП, під час якого ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Premium, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримуючись Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з транспортним засобом позивача RENAULT Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій підприємства ОСОБА_4 ,та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, власником якого є позивач, зазнав механічних ушкоджень, а тому матеріальний збиток за вирахуванням сплаченої суми страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» у розмірі - 39 862,61 грн підлягає стягненню із водія автомобіля RenaultPremium, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . 
Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з вимогами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до примітки до ст. 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Пунктом 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Як вбачається із матеріалів цієї справи водії транспортних засобів склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11).
Судом першої інстанції належним чином не було встановлено, який максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілому (позивачу) на день настання страхового випадку, мав би бути виплачений Страховою компанією.
Колегія суддів вважає, що відповідач як винна особа у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди мав би нести матеріальну відповідальність поза межами ліміту страхового відшкодування, а суд першої інстанції не встановив того, що Страхова компанія сплатила максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну транспортному засобу позивача.
Крім того, суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив належність складу учасників справи.
Колегія суддів вважає, що до участі у цій справі мала бути притягнута АТ «СГ «ТАС» в якості співвідповідача.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
Згідно з частиною першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучати до участі у справу належного відповідача або проводити його заміну.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову внаслідок неповного складу учасників справи залучених до справи при розв`язанні спору.
Згідно положень частини першої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ільчук Дмитро Юрійович – задовольнити. 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір`я» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір`я» (ЄДРПОУ 32730217) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі – 4542,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:  О.Л. Дуковський 
Судді: Л.М. Дьомич
О.А. Письменний