ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2026 року місто Київ 
Справа № 361/3436/14
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7002/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Горлатим Олександром Васильовичем, на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2014 року (у складі судді Дутчак І.М.)
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог 

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2008 року № 223/РП/39/2008/840 у розмірі 1 542 211,18 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 червня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 83 576,25 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних та зі строком повернення до 10 червня 2027 року. За умовами договору Позичальник зобов`язувався щомісячно, не пізніше 10 числа, вносити платежі з погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за належне виконання Позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором, включно з поверненням суми кредиту, сплатою відсотків, пені, штрафів та інших платежів. За умовами договору поруки Позичальник і Поручитель несуть солідарну відповідальність перед Банком.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, фактично надавши Позичальнику обумовлену суму кредиту. Натомість Позичальник порушив умови кредитного договору, оскільки належним чином не здійснював погашення кредиту та не сплачував проценти за користування ним.
Посилаючись на умови договору, Банк зазначав, що у разі прострочення внесення чергового платежу він має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, у тому числі повернення всієї суми кредиту, сплати нарахованих відсотків, пені та штрафних санкцій. У зв`язку з допущеним простроченням Позичальника, відповідно до умов договору, Банком було нараховано пеню за кожен день прострочення та штраф за порушення договірних зобов`язань.
Станом на 07 березня 2014 року, за розрахунком Банку, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 164 276,48 доларів США, що включає суму непогашеного кредиту, несплачені відсотки, пеню та штраф, а в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України - 1 542 211,18 грн.
Банк неодноразово повідомляв Позичальника та Поручителя про наявність заборгованості та її розмір, однак станом на момент звернення до суду кредитна заборгованість погашена не була. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Броварський міськрайонний суд Київської області заочним рішенням від 20 червня 2014 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2008 року № 223/РП/39/2008/840 у розмірі 1 542 211,18 грн та судовий збір по 1 827 грн з кожного відповідача.
Ухвалою від 20 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.
Вказує, що матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, жодної кореспонденції від суду вона не отримувала, а повідомлення про вручення їй листа 10 червня 2014 не містить її підпису.
Вважає неукладеним кредитний договір через відсутність доказів передання грошей боржнику, оскільки касових документів про видачу готівки ОСОБА_2 чи інших первинних облікових документів матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості сам по собі не може вважатися належним доказом передачі грошей позичальнику, так само як і наявний у справі меморіальний ордер, який не засвідчений належним чином, не містить усіх реквізитів та в силу свого статусу не є касовим доментом.
Посилається на відсутність доказів виконання позивачем передбаченого договором поруки порядку пред`явлення вимог до поручителя (направлення йому повідомлення з вимогою виконати зобов`язання), а тому відсутності у позивача права вимог до ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи 

У відзиві на апеляційну скаргу від 30 червня 2025 року представник позивача - Демченко О.В. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити як необґрунтовану, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Рух справи в судах апеляційної та касаційної інстанції

Київський апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, ухвалою від 17 вересня 2025 року - закрив указане апеляційне провадження.
Верховний Суд постановою від 03 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
До Київського апеляційного суду матеріали справи надійшли 13 січня 2026 року, ухвалою від 19 січня 2026 року справу прийнято до розгляду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 24 лютого 2026 року замінив позивача у справі: ТОВ «Світ Фінансів» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «РЕД ПОЙНТ ФІНАНС».

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - Сорокопуд М.А. апеляційну скаргу визнав у частині наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення у зв`язку із порушенням судом першої інстанції зазначених в апеляційній скарзі норм матеріального та процесуального права при розгляді та ухваленні оскаржуваного рішення, а також відсутністю підстав для дострокового стягнення коштів за кредитним договором, просив ухвалити нове рішення яким солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 частину несплаченої заборгованості в сумі чотирьох щомісячних мінімально необхідних платежів за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 в розмірі 4 356,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.03.2026 (43,0996 грн/дол США) становить 187 783,23 грн.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвокат Горлатий О.В. 03 та 04 березня 2026 року подав заяви про розгляд справи за його відсутності, просив вимоги скарги задовольнити з урахуванням наданих додаткових пояснень (т. 4 а. с. 7, 11).

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Суд встановив, що 18 червня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 223/РП/39/2008-840.
Згідно із умовами п. п. 1.1-1.4 цього договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у розмірі 83 576,25 доларів США, для купівлі земельної ділянки, строком до 10 червня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних.
Банк свої зобов`язання за цим договором виконав повністю, надав Позичальнику кредит у визначеному договором розмірі, що підтверджується валютними меморіальними ордерами від 18 червня 2008 року № 57 і № 59.
За умовами п. п. 3.3.1-3.3.3, 4.3.3 кредитного договору Позичальник повертає Банку кредит шляхом сплати до 10 числа кожного місяця щомісячного мінімально необхідного платежу в сумі 1089,24 доларів США.
Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3 кредитного договору.
За змістом п. 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов`язань Позичальника щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 кредитного договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
У п. 5.3 кредитного договору встановлено, що у разі порушення Позичальником вимог п. 4.3, за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.
Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 07 березня 2014 року внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 223/РП/39/2008-840 від 18 червня 2008 року він має перед позивачем заборгованість за цим договором на загальну суму 164276,48 доларів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 1542211 грн 18 коп., з яких: 82672,67 доларів США, що становить 776122 грн 76 коп., - непогашена сума кредиту; 64654,80 доларів США, що складає 606972 грн 80 коп., - несплачені відсотки; 8591,39 доларів США, що становить 80655 грн 07 коп., - пеня за прострочення виконання зобов`язань та 8357,63 доларів США, що складає 78460 грн 55 коп., - штраф за порушення умов кредитного договору щодо сплати щомісячного мінімально необхідного платежу.
Крім зазначеного кредитного договору, 18 червня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» і ОСОБА_1 уклали договір поруки.
За умовами п. 1.1 цього договору поруки ОСОБА_1 поручилася перед Банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору, у тому числі: повернути Банку до 10 червня 2027 року кредит у сумі 83576,25 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,49 % річних, можливі штрафні санкції та інші платежі.
Відповідно до п. 2.1 договору поруки Поручитель відповідає перед Банком у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.
Згідно із п. 3.1 договору поруки відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні зобов`язань в цілому.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням відзиву на неї та додаткових пояснень учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Одним із доводів апеляційної скарги є неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.
Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється ст. 128 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч. ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема: день вручення судової повістки під розписку.
У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 (а. с. 46). 
Водночас в апеляційній скарзі заперечується факт отримання ОСОБА_1 будь-яких документів від суду та вказується на відсутність її підпису на таку повідомленні.
Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
У пункті 99 Правил № 270 (тут і далі - у редакції від 17.04.2013) зазначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
За приписами п. 105 Правил № 270 для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.
Відповідно до п. 106 Правил № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.
Із наведених положень можливо дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача, зокрема його прізвища та підпису.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23, від 27.09.2021 у справі № 806/2046/18.
Наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення містить лише прізвище « ОСОБА_1 », водночас на ньому відсутній її підпис, що з огляду на заперечення нею факту отримання такого повідомлення, не може вважтися належним повідомлення про дату, час та місце засідання суду.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у п. 132 постанови від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19 від дійшов висновку, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Оскільки судом першої інстанції була розглянута справа за відсутності відповідача, якого не було належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання суду, а відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу цією підставою, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2014 року підлягає скасуванню в повному обсязі із ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів розглянувши позовну заяву в межах заявлених у суді першої інстанції вимог, з урахуванням доводів апеляційної скарги та додаткових пояснень учасників справи, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України).
Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Згідно зі статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.
Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.
Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Водночас солідарну відповідальність щодо заборгованості поза встановленим частиною четвертою статті 559 ЦК України строком поручитель не несе.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеного періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63), а також від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 40).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц зазначила, що у разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Порядок заявлення заперечень щодо вимог кредитора, пред`явлених до солідарних боржників, визначено законодавцем у частині третій статті 543 та частині другій статті 555 ЦК України.
Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (частина третя статті 543 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що солідарні боржники наділені правами на заперечення проти вимог кредитора у повному обсязі, як заявлених щодо кожного із них (боржника чи поручителя), так і щодо інших загальних вимог, за якими такий боржник несе солідарну відповідальність.
Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність в межах строку поруки.
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування.

Велика Палата Верховного Суду у п. 25 постанови від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц конкретизувала власний правовий висновок щодо порядку дострокового повернення кредиту, визначивши, що якщо кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника і кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги чинної на час виникнення спірних правовідносин (до 10 червня 2017 року) частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачала обов`язкове направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором
Зі змісту кредитного договору встановлено, що кредит отримувався на споживчі цілі.
Таким чином, кредитор мав право заявити вимоги про дострокове стягнення споживчого кредиту, лише в разі направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту.
Така вимога до позову позивачем не долучалась та в матеріалах справи відсутня.
З огляду на порушення кредитором вимог Закону в частині дотримання порядку при достроковому стягненні боргу, відсутня вина боржника, а тому і підстави для нарахування штрафних санкцій, які позивач заявив в межах цієї справи. 

Станом на дату розгляду цієї справи апеляційним судом встановлено:
1) первинний позивач у справі - ПАТ «Комерційний банк «Надра» був послідовно замінений правонаступниками - спершу ТОВ «Світ Фінансів», зрештою ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс»;
2) представник ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс» - керівник Сорокопуд М.А. у поясненнях від 20 лютого 2026 року частково погодився із доводами апеляційної скарги та визнав, що відсутні підстави для задоволення позову в частині дострокового повернення коштів за кредитним договором через недотримання вимог щодо обов`язкового направлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, а тому просив стягнути з ОСОБА_1 частину простроченої та несплаченої заборгованості за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 в розмірі 21 305,98 доларів США, до якої входить: (а) сума 4-х щомісячних мінімально необхідних платежів у розмірі 4 356,96 доларів США за п. 3.3.2 Кредитного договору (1 089,24 * 4); (б) несплачений штраф у розмірі 8 357,63 доларів США за прострочення мінімально необхідного платежу згідно з п. 5.3 Кредитного договору; та (в) несплачена пеня за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 8 591,39 доларів США відповідно до п. 5.2. Кредитного договору (т. 3 а. с. 233а-233є);
3) представник ОСОБА_1 - адвокат Горлатий О.В. у додаткових поясненнях від 23 лютого 2026 року від імені ОСОБА_1 визнав заявлені до неї ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс» вимоги щодо стягнення з неї частини простроченої та несплаченої заборгованості за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 в розмірі 21 305,98 доларів США (т. 3 а. с. 239-240);
4) представник ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс» - керівник Сорокопуд М.А. у поясненнях від 02 березня 2026 року знову підтвердив часткове визнання доводів апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення та просив стягнути з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 частину несплаченої заборгованості у вигляді суми 4-х щомісячних мінімально необхідних платежів за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 у розмірі 4 356,96 доларів США, що становить 187 783,23 грн (т. 4 а. с. 1);
5) представник ОСОБА_1 - адвокат Горлатий О.В. у додаткових поясненнях від 03 березня 2026 року повторно визнав від імені ОСОБА_1 заявлені до неї вимоги щодо стягнення з неї заборгованості у вигляді суми 4-х щомісячних мінімально необхідних платежів за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 у розмірі 4 356,96 доларів США, що становить 187 783,23 грн (т. 4 а. с. 5);
6) представник ОСОБА_2 адвокат Горлатий О.В. у додаткових поясненнях від 04 березня 2026 року визнав від імені ОСОБА_2 заявлені до нього вимоги щодо стягнення заборгованості у вигляді суми 4-х щомісячних мінімально необхідних платежів за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 у розмірі 4 356,96 доларів США, що становить 187 783,23 грн (т. 4 а. с. 9).
Таким чином, із наведених обставин убачається, що сторони у справі фактично досягли узгодженої позиції щодо предмета спору, яка за своєю правовою природою є аналогічною мировій угоді, однак формально у вигляді мирової угоди оформлена не була.
Зокрема, позивач не підтримав заявлені позовні вимоги: у частині дострокового повернення всієї суми кредиту, стягнення пені та штрафних санкцій, визнавши відсутність підстав для їх задоволення. 
Водночас позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_1 через свого представника фактично визнали решту позовних вимог щодо стягнення заборгованості у вигляді чотирьох щомісячних мінімально необхідних платежів за період з 06.11.2013 по 07.03.2014 у розмірі 4 356,96 доларів США.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
За таких обставин колегія суддів розцінює подані відповідачами додаткові пояснення як часткове визнання позову відповідачами.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 6 ст. 263 ЦПК України, ухвалює рішення відповідно до визнання позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та є таким, що відповідає встановленим у справі обставинам і наданим доказам.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14).
При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16).
З урахуванням цього апеляційний суд визначає заборгованість у доларах США, яка підлягає стягненню в еквіваленті до гривні за курсом, станом на дату здійснення відповідного платежу на виконання цього рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки судом першої інстанції була розглянута справа за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання суду, а вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу цією підставою, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 2,65 % (4 356,96 / 164 276,48 * 100 %), а тому з відповідачів в рівних частинах на користь позивача пропорційно підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 96,83 (3 654 * 2,65 %) грн.
Разом із цим з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги у розмірі 5 925,31 ((5 481 + 605,60) * 97,35) грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням викладеного, суд зобов`язує позивача сплатити ОСОБА_1 різницю судового збору в розмірі 5 876,90 (5 925,31 - 96,83 / 2) грн.
20 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Горлатий О.В. подав клопотання про повернення без розгляду заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 11.09.2025 (т. 3 а. с. 231).
З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд задовольняє вказану заяву та не здійснює розподіл інших витрат ОСОБА_1 , пов`язаних із розглядом цієї справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Горлатим Олександром Васильовичем, - задовольнити частково.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2014 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 223/РП/39/2008/840 від 18 червня 2008 року у сумі еквівалентній 4 356,96 доларам США (чотири тисячі триста п`ятдесят шість доларів 96 центів) за курсом Національного банку України на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» судовий збір за подання позову в розмірі 48,42 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 876,90 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова