ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/4504/25
Номер провадження 2/495/2228/2026
26 січня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Шевчук Ю.В.,
секретаря судового засідання Тюпа Є.С., 
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа – Кароліно-Бугазська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації спадкоємця першої черги й неприйняття ним спадщини та визнання права власності, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , 20.06.2025 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 ,третя особа – Кароліно-Бугазська сільська рада Білгород-Дністровського району про встановленнчя факут не проживання за місцем реєстрації спадкоємця першої черги й неприйняття ним спадщини та визнання права власності.

Стислий виклад позиції позивача.
Як вказує у своєму позові позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 16 листопада 2023 року, актовий запис №1105 від 16 листопада 2023 року. Позивачка має намір прийняти спадщину померлої сестри, ОСОБА_3 , але зробити цього не може у зв`язку з тим, що син померлої сестри, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є спадкоємцем першої черги та зареєстрований за місцем реєстрації місця проживання своєї мами, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину після померлої мами, хоча за даною адресою він фактично не проживає з 2013 року та жодного разу за цей час за адресою проживання матери не з`являвся, так як в 2013 році виїхав на постійне місце проживання до російської федерації, де і проживає до теперішнього часу, являючись громадянином російської федерації. Таким чином половина спадкового майна залишається безхазяйним. Для того, щоб цього не сталося та для збереження спадкового майна необхідно, при неприйнятті ним спадщини, як єдиним спадкоємцем першої черги, прийняти спадщину спадкоємцями інших черг. 08 лютого 2024 року я звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту його не проживання за місцем реєстрації. Але 12 лютого 2024 року суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Заверюха В.О. по справі №495/1131/24 постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження по цивільній справі, так як таки заяви розглядаються в порядку позовного провадження. Далі, 23 лютого 2024 року я звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , на момент її смерті, хоча і були вони зареєстровані за одною адресою. 25 квітня 2025 року суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Прийомовою О.Ю. по справі №495/1558/25 постановлено заочне рішення, яким в задоволені моїх позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації – відмовлено, як вказано в рішенні суду, у зв`язку з застосуванням позивачкою способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України. Іншим шляхом, окрім судового, встановити факт не проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , на момент її смерті, хоча і були зареєстровані за одною адресою, неможливо. Тому я змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. 06 червня 1972 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видано Білгород-Дністровським міським ЗАГС Одеської області 06 червня 1972 року, актовий запис за №144 від 06 червня 1972 року. Згідно свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_3 , яке видано Затоківською селищною радою 22 грудня 1949 року, актовий запис за №23 від 22 грудня 1949 року її батьками є: батько - ОСОБА_7 , мати – ОСОБА_8 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00043266168 від 24 січня 2024 року моя сестра, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: батько - ОСОБА_7 , мати – ОСОБА_8 , тобто позивачка та померла ОСОБА_3 мають однакових батьків. Згідно трудової книжки померлої сестри позивачки від 11 травня 1971 року ОСОБА_10 , прізвище ОСОБА_5 вона змінила на ОСОБА_11 на підставі шлюбного свідоцтва НОМЕР_4 , виданого 13 серпня 1976 року Мценським міським ЗАГС Орловської області.
Після смерті мами позивачки, ОСОБА_8 , вона з сестрою прийняли спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за Законом від 17 грудня 1982 року, виданого Білгород-Дністровським державним нотаріусом Дороховою М.С., згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 є в рівних частках кожна: її дочка ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 та її дочка ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 , чим також підтверджуються родинні відносини позивачки з померлою сестрою.
Згідно Витягу № 2 від 19.01.2024 року про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 14.11.2023 р. по 19.01.2024 р. за адресою АДРЕСА_1 , наданим відділом «Центр надання адміністративних послуг» Кароліно-Бугазкої сільської ради, вбачається, що позивачка з сестрою ОСОБА_3 на час її смерті були зареєстровані та проживали за одною адресою, а саме по АДРЕСА_1 . 
28 березня 2024 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду по цивільній справі №495/1129/24 заява позивачки про встановлення факту родинних відносин була задоволена та встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Факт не проживання за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується актом №80 від 06 лютого 2024 року, складеного старостою смт. Затока Асауленко Віталієм Вікторовичем та депутатом від смт. Затока в Кароліно-Бугазської сільраді Запша Віталієм Івановичем, які встановили що громадянин російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_3 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 виїхав до росії в 2013 році і за даною адресою не проживав з 2013 року, та не проживає до цього часу, а також, за цей час, не разу не з`являвся за цією адресою. 
Також цей факт підтверджують сусіди а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та можуть підтвердити багато інших сусідів та родичів.
Крім того, проживаючи у себе вдома, в російській федерації, за адресою АДРЕСА_3 , рідна сестра позивачки - ОСОБА_3 , у 2020 році тяжко захворіла, у неї був інсульт. У зв`язку з хворобою вона потребувала сторонньої допомоги, а її син, ОСОБА_2 , ніякої допомоги їй не надавав. Тому, сусіди сестри подзвонили позивачці і повідомили про тяжкий стан сестри і що вона потребує сторонньої допомоги. У зв`язку з чим я зі своїм чоловіком одразу ж виїхали на автомобілі до російської федерації до її міста проживання, де отримали в лікувальному закладі усі медичні документи про стан здоров`я сестри і привезли її до смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, де вона стала проживати разом з позивачкою та продовжила своє лікування. При цьому вона стала на облік до сімейного лікаря, яка здійснювала постійний контроль за її станом здоров`я. Проживаючи з позивачкою, ОСОБА_3 , у зв`язку з хворобою потребувала сторонньої допомоги, яку позивачка, разом зі своїм чоловіком постійно надавали їй, доглядали її, готували їжу, прали одяг, купували ліки та надавали їй усю необхідну допомогу. Відповідач по справі, ОСОБА_2 , знаючи про стан здоров`я своєї мами, ніякої уваги та допомоги їй не надавав та нею не цікавився. За час її перебування у нас він жодного разу навіть не передзвонив їй, щоб дізнатися про її стан.
ІНФОРМАЦІЯ_1 сестра позиваки, ОСОБА_3 , від другого інсульту померла вдома у позивачки. За час перебування ОСОБА_3 в мене дома з 2020 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона постійно потребувала сторонньої допомоги, але син її , ОСОБА_2 , під час хвороби матері ухилявся від надання їй допомоги і не давав грошей на придбання ліків, крім того ні якої участі в похованні померлої її син не приймав, що підтверджують усі наші сусіди, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та сімейний лікар. 
Після смерті рідної сестри позивачки, ОСОБА_3 , у зв`язку з тим що її син, ОСОБА_2 , який є єдиним спадкоємцем першої черги, не прийняв спадщину після смерті своєї мами, я звернулась до нотаріуса з заявою про надання мені Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , як єдиному спадкоємцю другої черги, яка була не тільки зареєстрована за адресою проживання спадкодавиці, а і фактично проживала разом з нею за одою адресою, в тому числі і на день її смерті. Однак, Державний нотаріус Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданов О.В., своєю постановою від 30 травня 2025 року за № 830/02-31 відмовив позивачці ОСОБА_1 в отримані Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому свою відмову Державний нотаріус обґрунтовував наступним : «Виходячи з вищевикладеного, спадщину після смерті спадкодавця фактично прийняв син померлої - ОСОБА_2 , спадкоємець першої черги (заяву про прийняття спадщини не подавав , але був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини). Як вказує позивачка, вона вважає відмову нотаріуса незаконною та необґрунтованою, так як згідно частини 3 статті 1268 Цивільного процесуального кодексу України тільки спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається прийнявшим спадщину, якщо на протязі строку, встановленого статтею 1270 ЦПК України, він не заявив про відмову від неї. Сама реєстрація місця постійного проживання без фактичного проживання спадкоємця з спадкодавцем за одною адресою на час відкриття спадщини не може вважатися підставою для визнання його прийнявшим спадщину.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі №191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач, ОСОБА_2 , не звертався. Спадкову справу №39/2024 заведено в 2024 році на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини після смерті її сестри, ОСОБА_3 .
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Як вказує позивачка, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
У даній справі, на день смерті спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання відповідача є відмінним, так як останні 12 років він не проживав зі спадкодавцем за цією адресою, а проживав за іншими адресами. Отже, оскільки відповідач, ОСОБА_2 , в житловому будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте в ньому не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті його матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На відміну від відповідача, позивачка не тільки була зареєстрована зі спадкодавцем за вищевказаною адресою на час відкриття спадщини, але ще й проживала разом з нею. Крім того з 2020 року по день смерті сестри, у зв`язку зі станом її здоров`я та тим, що рідна сестра позивачки, ОСОБА_3 , потребувала сторонньої допомоги яку позивачка, разом зі своїм чоловіком постійно надавали їй, доглядали її, готували їжу, прали одяг, купували ліки та надавали їй усю необхідну допомогу. Відповідач по справі, ОСОБА_2 , знаючи про стан здоров`я своєї мами, ніякої уваги та допомоги їй не надавав та нею не цікавився. За час її перебування у нас він жодного разу навіть не передзвонив їй, щоб дізнатися про її стан. Після смерті сестри сім`я позивачки поховала її, взявши на себе усі витрати.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї мами, ОСОБА_3 , дійсно фактично не проживав на день її смерті, разом з нею, за місцем реєстрації та у зв`язку з чим не прийняв спадщину, а позивачка, не тільки фактично проживала з сестрою, ОСОБА_3 та була зареєстрована з нею за одною адресою на день її смерті та останні три роки її життя, але ще й доглядала її до її смерті, а після смерті поховала, і це підтверджується належними та допустимими документальними доказами, копії яких додані до даного позову. Також позивачка зазначає, що встановити факт не проживання ОСОБА_2 за місцем його реєстрації разом з ОСОБА_3 на час її смерті, тобто неприйняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, яке, за життя, належало її сестрі, ОСОБА_3 можливо тільки в судовому порядку. Саме тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного позивачка просить суд встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своєю мамою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , його не проживання з 2013 року по теперішній час за реєстрацією його місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 та неприйняття ним спадщини після смерті його мами та визнати за позивачкою, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку літера «А», загальною площею 19,0 кв. м., житловою площею 11,7 кв. м., в який входить – житлова кімната 1-5, площею 11,7 кв. м., кухня 1-6, площею 7,3 кв. м.; підвалу літера «б»; літньої кухні літера «Б»; навісу літера «б1»; вбиральні-Душової літера «К»;та споруд І – вимощення, №1- огорожа, №4 – цистерна.

Процесуальні дії у суді
25.06.2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
03.11.2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином завірену копію спадкової справи №39/2024. 
03.11.2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по даній справі було закрито та справа була призначена до судового розгляду. 
10.12.2025 року на виконання ухвали суду від 03.11.2025 року до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №39/2024. 
Позивачка ОСОБА_1 , адвокат в її інтересах – ОСОБА_16 у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судових засідань неодноразово сповіщався належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу місця його реєстрації.
Представник третьої особи - Кароліно-Бугазської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про час та дату судових засідань неодноразово сповіщався належним чином, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надавав. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона є сусідкою позивачки, та знає її приблизно все життя, тобто знає позивачку з моменту, коли позивачці було 5-6 років. Пояснила, що рідна сестра позивачки ОСОБА_17 у 2013 році разом із сином виїхала до російської федерації, де в неї трапився інсульт. Після того, як у ОСОБА_17 стався інсульт, її сусідка подзвонила позивачці та повідомила її про це. Позивачка разом із своїм чоловіком поїхали та забрали її сестру, і привезли її сюди у 2020 році, доглядали за нею, придбали їй інвалідне крісло. У 2023 році у сестри позивачки стався повторний інсульт, і вона померла. Щодо сина ОСОБА_18 , то свідок пояснила, що добре знає його, та може сказати, що він у 2013 році виїхав з України та більше сюди не повертався, за яких причин - їй це не відомо. Тобто, останній раз вона бачила його у 2013 році, більше не бачила, оскільки він не приїжджав до України. Також пояснила, що коли померла сестра позивачки ОСОБА_17 , то на момент її смерті з нею проживали позивачка ОСОБА_19 та її чоловік. 
Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_20 пояснила, що вона є сусідкою та знає позивачку приблизно з 2013 року. Їй відомо, що у 2013 році рідна сестра позивачки ОСОБА_17 виїхала до російської федерації, а потім позивачка привезла її додому, оскільки вона сильно захворіла, та вже не могла самостійно пересуватись. Як їй відомо, після повторного інсульту ОСОБА_17 померла. Сина ОСОБА_21 свідок ОСОБА_20 не знає, лише один раз бачила його у 2013 році , коли він разом із своєю мамою виїжджав до російської федерації. Також пояснила, що на час смерті з померлою ОСОБА_17 проживали позивачка ОСОБА_19 та її чоловік. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 пояснила, що вона знає позивачку ОСОБА_19 , яка в свій час попросила її доглядати за її хворою сестрою ОСОБА_17 , яка самостійно не пересувалась. Їй відомо, що ОСОБА_17 у 2020 році привезли з ОСОБА_23 . Вона доглядала її, оскільки ОСОБА_17 була паралізована, на інвалідному візку. У 2023 році ОСОБА_17 померла. Сина ОСОБА_17 – ОСОБА_24 вона бачила один раз у 2013 році, більше вона його не бачила,і на момент коли померла його мати його також не було в Україні. 
Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 
У судовому засіданні 14.01.2026, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 26.01.2026. 
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.
Позивачка – ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_3 встановлений Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/1129/24 від 28.03.2024 року. 
На момент смерті померла ОСОБА_3 , а також позивачка ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом № 2 від 19.01.2024 року про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 14.11.2023 р. по 19.01.2024 р. за адресою АДРЕСА_1 , наданим відділом «Центр надання адміністративних послуг» Кароліно-Бугазкої сільської ради, в якому вказано, що позивачка з сестрою ОСОБА_3 на час її смерті були зареєстровані та проживали за одною адресою, а саме по АДРЕСА_1 .
Після смерті рідної сестри ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою оформити вступ у спадщину після померлої сестри. Однак, постановою Державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О.В. від 30 травня 2025 року за № 830/02-31 позивачці було відмовлено ОСОБА_1 в отримані Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , через те, що спадщину після смерті спадкодавця фактично прийняв син померлої - ОСОБА_2 , спадкоємець першої черги (який заяву про прийняття спадщини не подавав, але був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини).
Як достеменно встановлено судом з належним чином засвідченої копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів нотаріусом Садановим О.В., відповідач – ОСОБА_2 не звертався з заявою про вступ у спадщину після померлої матері. Окрім того, як стверджує позивачка у своїй позовній заяві та підтверджено показами свідків у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 з 2013 року виїхав за межі території України та з того часу назад не повертався. Тобто, на момент смерті сестри позивачки та своєї мами та тривалий час до цього відповідач з померлою не проживав.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. 
Згідно частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Згідно частини першої статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 
Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). 
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. 
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. 
Згідно правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Згідно частин першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Висновки суду.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка є рідною сестрою ОСОБА_25 , яка, з метою вступу у спадщину після смерті померлої сестри звернулась до нотаріуса. Однак, отримати відповідне Свідоцтво про право на спадщину позивачка можливості не має, оскільки нотаріус їй у цьому відмовив через те, що разом із померлою ОСОБА_3 був зареєстрований її син – ОСОБА_2 . 
Дійсно, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований із померлою ОСОБА_3 за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, як встановлено судом у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 із заявою про вступ у спадщину після померлої мами не звертався, окрім того, він з 2013 року виїхав за межі території України та назад не повертався, що свідчить про те, що на момент смерті він не проживав із померлою ОСОБА_3 , тобто не є таким, що прийняв спадщину у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України. 
Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є доведеними, обґрунтованими, тобто такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа – Кароліно-Бугазська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації спадкоємця першої черги й неприйняття ним спадщини та визнання права власності – задовольнити. 
Встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із його мамою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити факт того, що ОСОБА_2 з 2013 року по теперішній час не проживає за місцем його реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , .
Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що не прийняв спадщину після смерті його мами, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку літера «А», загальною площею 19,0 кв. м., житловою площею 11,7 кв. м., в який входить – житлова кімната 1-5, площею 11,7 кв. м., кухня 1-6, площею 7,3 кв. м.; підвалу літера «б»; літньої кухні літера «Б»; навісу літера «б1»; вбиральні-Душової літера «К»;та споруд І – вимощення, №1- огорожа, №4 – цистерна.

Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомий, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Третя особа: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська 1)

Повний текст судового рішення складено 26.01.2026.

Суддя         Юлія ШЕВЧУК