Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року Справа№200/10357/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), про: 
- визнання протиправною бездіяльності, які виразилися у невнесенні відомостей про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку, до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнання протиправними дій, які виразилися у направленні та проведенні військово-лікарської комісії 09.06.2025 року;
- визнання протиправними дій, які виразилися у проставленні печатки взяття на військовий облік з 09.06.2025 року;
- зобов`язання скасувати довідку ВЛК № 2025-0609-1504-2827-3 від 09.06.2025 року та скасувати взяття на військовий облік від 09.06.2025 року;
- зобов`язання внести відомості про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі на підставі пп. 4 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 13.09.2011 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, на думку позивача, протиправно не внесено запису до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача щодо виключення його з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі. Навпроти, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснюються заходи щодо призову позивача на військову службу, оскільки на його адресу направлялися повістки щодо його прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а у електронній програмі «Резерв+» з`явилася примітка про порушення ним правил військового обліку, у зв`язку з чим він був внесений до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів як об`явлений у розшук. В результаті таких протиправних дій, позивач був доставлений працівниками поліції до КМП Міська лікарня № 2 до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , де за одну годину було проведено військово-лікарську комісію та визнано придатним для тилових частин, військових частин забезпечення, а при особистій явці вже в ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачем самовільно проставлено печатку у військовому квитку позивача про взяття на облік ще попереднім числом «09.06.2025 року», розуміючи, що 11.06.2025 року позивач офіційно особисто звернувся і подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_4 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 200/10357/25, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
06 лютого 2026 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що відповідно до змін у чинному законодавстві граничний вік знаходження в запасі змінений, відповідно до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Чинним законодавством відсутня жодна заборона щодо поновлення на військовому обліку громадян. Також відповідно до 37 статті Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» наразі у громадянина відсутні підстави щодо виключення його з військового обліку, також зауважено, що даними змінами у законодавстві громадянин набув позбавленого права та був поновлений на військовому обліку, що розширило його повноваження, тому посилання на 58 статтю Конституції наразі будуть недоречні. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військову службу у званні матрос, вид обліку: Рядовий, сержантський і старшинський склад запасу.
Після проходження служби позивач був виключений з військового обліку 13.09.2011 року у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі згідно ст. 37 ч.6 п 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», про що зроблені відповідні відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 02.11.1989 року.
Згідно електронному військово-обліковому документу із застосунку «Резерв+» Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 в категорії «військовозобов`язаний».
09.06.2025 року ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до КМП Міська лікарня № 2 по вул. Дніпропетровській, 14 (м. Краматорськ), до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , де було проведено військово-лікарську комісію та згідно довідки ВЛК № 2025-0609-1504-2827-3 від 09.06.2025 року позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
11.06.2025 позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою щодо внесення в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_1 з доданими до неї документами – копією паспорта та військового квитка з відмітками про виключення.
При особистій явці 11.06.2025 року у військовий квиток позивача відповідачем проставлено печатку про взяття на облік «09.06.2025 року».
Однак, ні після заяви позивача, ні до цього часу ІНФОРМАЦІЯ_2 відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку не були внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо внесення відомостей про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі на підставі пп. 4 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 13.09.2011 року, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
На підставві ст. 33 Закону №2232 військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно положень статті 37 Закону №2232 взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають зокрема громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Відповідно до положень п.20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є:
для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;
для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;
для резервістів - військовий квиток.
Статтею 32 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Запас військовозобов`язаних згідно зі статтею 28 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. При цьому граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»» від 22 липня 2014 року №1604-VII - до 60 років.
В свою чергу, приписи Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.
Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Як встановлено судом, станом на 13.09.2011 (досягнення позивачем сорокарічного віку) спору між сторонами стосовно наявності у позивача на той час права на виключення з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі, передбаченого ч.2, ч.4 ст.28 Закону №2232 (в редакції станом на 15.06.2011), не існувало.
Натомість, спірні правовідносини щодо виключення його з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі виникли саме у 2025 році. Отже, застосуванню для врегулювання спірних правовідносин підлягають норми закону, чинні станом на вказаний час, а саме приписи Закону №2232 зі змінами, які внесено Законом №1604-VII.
Відповідно до приписів ст.28 Закону №2232, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та є військовозобов`язаним.
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність допущення відповідачем протиправної бездіяльності, що полягає у невиключенні позивача з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі. Доводи позовної заяви цей висновок не спростовують.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій, які виразилися у проставленні печатки взяття на військовий облік з 09.06.2025 року, суд зазначає, що оскільки позивач не досяг граничного віку перебування в запасі, відповідачем правомірно проставлена відповідна печатка у військовий квиток позивач.
Відносно позовних вимог про визнання протиправними дій, які виразилися у направленні та проведенні військово-лікарської комісії 09.06.2025 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відтак, оскільки позивач перебуває на військовому обліку, він зобов`язаний проходити медичний огляд, що виключає протиправність дій відповідача в цій частині.
В частині зобов`язання скасувати довідку ВЛК № 2025-0609-1504-2827-3 від 09.06.2025 року та скасувати взяття на військовий облік від 09.06.2025 року, суд зазначає, що у відповідача відсутні повноваження на скасування довідок ВЛК, натомість відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, у разі непогодження із постановами штатних (позаштатних) ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК.
Відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Судове рішення складено та підписано 25 березня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя В.М. Чучко