справа № 208/8178/24
провадження № 2/208/119/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання- Агеєвої В.Г.,
позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 208/8178/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Криничанської селищної ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Криничанської селищної ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони узареєстрованому шлюбі перебували з 23 червня 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час подружнього життя виникали суперечності по різним питанням ведення спільного господарства, регулярно не могли дійти до згоди стосовно розподілу обов`язків в сім`ї. Самі найважливіші питання не могли вирішувати безконфліктно, що призвело до повної втрати взаємопорозуміння та відчуження у відносинах, втратили один до одного почуття кохання та поваги. 
На момент розірвання шлюбу дитина вже проживала з позивачем, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Виконавчим комітетом Аулівської селищної ради № 12-12/95 від 02.11.2018. 
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.
3 2018 року відповідачка не навідувала сина, не вітала з днями народження чи іншими святами, не відвідувала батьківські збори в школі, ніколи не цікавилася його життям, не приймала і не приймає участі у житті дитини, у її вихованні, її зовсім не цікавлять потреби, хвороби та інтереси, хоча позивач ніколи не перешкоджав їхньому спілкуванню. 
Протягом тривалого часу позивач сподівався на те, що відповідачка все ж таки, схаменеться і почне цікавитись дитиною та приймати участь у вихованні сина, оскільки дуже хотілось, щоб дитина знала турботу своєї матері та її піклування. Однак, відповідачка останні шість років життя дитини жодного разу не прийшла відвідати сина, жодного разу не поцікавилася його життям та розвитком, повністю і свідомо звільнила себе від виконання батьківських обов`язів та утримання дитини.
Байдуже відношення відповідачки до дитини, до виконання нею своїх батьківських обов`язків, не залишає сподівань на те, що коли-небудь вона проявить свої материнські почуття по відношенню до сина. ОСОБА_2 є матір`ю для ОСОБА_4 лише у свідоцтві про народження дитини, і позивач вже не бачу сенсу звертатись до її розуму та совісті, тому вважаю за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. У ОСОБА_2 давно нова родина, а ОСОБА_4 в житті відповідачки ніколи не було і немає.
Позивач, як батько, в свою чергу, робить все можливе для того, щоб виховати дитину гідною людиною, має почуття відповідальності за сина в умовах військового стану та гуманітарних викликів сьогодення. Має намір та можливості виховувати сина у нормальних умовах, в піклуванні та любові самостійно, працює та фінансово забезпечений.
Син ОСОБА_4 зростає в повноцінній родині, має хороші побутові умови, відвідує Комунальний заклад «Гімназія № 28» Кам`янської міської ради, позивач постійно контролюю його навчальний процес, займається оздоровленням та вихованням дитини.
Просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини № 971 від 16 листопада 2012 року, вчинений Заводським районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 року, цивільну справу №208/8178/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г.
Ухвалою суду від 09.09.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
11.03.2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про залучення для участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та просить залучити орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради.
Ухвалою суду від 17.03.2025 року клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – задоволено. Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради.Витребувати від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради: Висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15.05.2025 року від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради на виконання ухвали суду від 17.03.2025 року надіслано висновок від 14.05.2025 року №8вих-20/365.
15.09.2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про допит свідків.
Ухвалою суду від 10.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
20.10.2025 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року витребувано в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: усі випадки перетину державного кордону України, країну призначення останнього виїзду, дату останнього в`їзду та виїзду з території та на територію України.
20.01.2026 року на виконання ували суду від 14.01.2026 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року витребувано інформацію з Адміністрації Державної прикордонної служби України.
19.02.2026 року на виконання ували суду від 16.02.2026 року від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України було надано інформацію стосовно відповідачки ОСОБА_2 
11.03.2026 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що хоче, щоб син залишився з ним. Хоче позбавити мати батьківських прав. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Криничанської селищної ради належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, заяв та клопотань до суду не подали.
Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подав до суду клопотання, у якому просив розглядати справу без присутності їх представника та з урахуванням висновку від 14.05.2025 №8вих-20/365 та найкращих інтересів дитини.
11.03.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 971.
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до висновку Криничанської селищної ради від 18.01.2024 року, визнано за доцільне позбавити громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки КЗ «Гімназія № 28» КМР від 07.11.2023 року №106, ОСОБА_3 навчається в 5 класі в КЗ «Гімназія № 28» КМР.
Відповідно до довідки КЗ «Гімназія № 28» КМР від 08.11.2023 року №231/1-30 про участь батьків учня 5-А класу у шкільному житті дитини зазначено, що батько дитини ОСОБА_1 спідкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати ОСОБА_2 контакту з Гмназією, де навчається її син, не підтримує, із вчителями не спілкується.
Відповідно до заяви від 07.12.2023 року посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., зареєстровано в реєстрі за №1531, ОСОБА_2 підтвердила той факт, що її колишній чоловік ОСОБА_1 виховує їх спільного сина ОСОБА_3 . Вона не приймає участі у вихованні сина, так як має іншу малолітню дитину, з якою проживає разом.
Відповідно до витягу №1200 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Криничанської селищної ради встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.02.2004 року, виданого виконкомом Української сільської ради, будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_5 .
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 14.05.2025 року №8вих-20/365 вирішено позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 залишити на розсуд суду.
Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.02.2026 року встановлено, що відбувались наступні перетини кордону у період з 08.11.2017 року по 18.02.2026 року ОСОБА_6 : 08.11.2022 року в`їзд пп «Яготин» (авто), 12.11.2025 року виїзд пп «Смільниця».
10.12.2025 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 свідчив, що є другом та кумом позивачу. Зазначив, що більше 5 років не бачив відповідачку. Дитина живе з батьком. Дитина ходила до школи у с. Українка. Наразі невідомо, де знаходиться мати дитини. Відомо, що відповідачка має іншу дитину.
10.12.2025 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 свідчив, що дитина постійно проживає з батьком. Матір дитини останній раз бачив у с. Українка та ще раз у місті. Вона повідомила, що не проти позбавлення її батьківських прав, так як батько повністю забезпечує дитину, проте зазначила, що хоче спілкуватись з дитиною та боїться, що в цьому їй буде заборонено.
14.01.2026 року у судовому засіданні було вислухано думку малолітнього ОСОБА_3 , у присутності психолога ОСОБА_9 , який зазначив, що мешкає з батьком. Мама не приїжджає, з нею не спілкується. Вказав, що мама їх покинула, коли йому було 3 роки. З мамою бачитись не хоче.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.
Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі№ 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164СК України є усталеною.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватисяі брати участь у її вихованні.
Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22).
Виходячи із наведеного, встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що бездіяльність відповідачки ОСОБА_2 при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з дитиною, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно дитини, яка проживає разом з батьком, оскільки недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження № 61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, провадження № 61-1682св22; від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, провадження № 61-15840св23; від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, провадження № 61-13425св23. 
Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19, провадження № 61-7357св21; від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, провадження № 61-18610св23; від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24).
Судом враховано думку дитини ОСОБА_3 , висловлену у судовому засіданні 14.01.2026 року, який зазначив, що проживає з татом, а з мамою бачитись не хоче.
Проте, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, думка дитини щодо позбавлення батьківських прав є виправданою з огляду на його вік та нерозуміння в силу цього правових наслідків позбавлення відповідача батьківських прав стосовно нього.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).
Крім того, суд зазначає, що з аудіозапису судового засідання суду 14.01.2026 року вбачається, що дитина не висловлювала власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав його мати.
Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов`язками та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд вважає, що відсутністні підстав для задоволення позову.
Судом враховано, що відповідачка ОСОБА_2 не приймала участь у судових засіданнях, проте подала заяву у даному цивільному провадженні, однак у суду відсутні належні та допустимі докази, що саме відповідачкою власноруч написана заява. Крім того, наявні покази свідка, що в усному спілкуванні відповідачка повідомила, що не проти позбавлення її батьківських прав, проте бажає спілкуватись з дитиною. Зазначене свідчить про її інтерес щодо життя своєї дитини.
Отже, враховуючи всі зазначені обставини, суд ввжаає за необхідне відмовити у позовних вимогах за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Криничанської селищної ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позовні вимоги не підлягають задволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 200, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позових вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Криничанської селищної ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.  
Сторони по справі:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 . 
Третя особа – Служба у справах дітей Криничанської селищної ради, юридична адреса: область Дніпропетровська, смт Кринички, вулиця Центральна, будинок № 10, код ЄДРПОУ 41975084.
Третя особа – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, юридична адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Василя Стуса, будинок № 2А, код ЄДРПОУ 33247395.
Третя особа – Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, юридична адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Свободи, будинок № 2/1, код ЄДРПОУ 23928331.
Повний текст судового рішення складено та проголошено 19.03.2026 року о 17:05 год.

Суддя  В.Г.Гречана