Справа  №359/8588/25
Провадження №2/359/3608/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступарик К.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про зняття арештів з домоволодіння,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та посилається на те, що вона є власницею домоволодіння по АДРЕСА_1 . В Державному реєстрі речових прав містяться записи про обтяження №308704 та №307662 від 11 березня 2013 року, зі змісту яких вбачається, що на спірне домоволодіння були накладені арешти. Зокрема, запис про обтяження №308704 був зареєстрований на підставі постанови державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року у виконавчому провадженні №35797405, а запис про обтяження №307662 – на підставі постанови державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року у виконавчому провадженні №35797592. Боржником у виконавчому провадженні №35797405 був ОСОБА_2 , а боржником у виконавчому провадженні №35797592 – ОСОБА_3 . Відповідачі ніколи не були власниками спірного домоволодіння. Тому ОСОБА_1 просить зняти арешти з домоволодіння по АДРЕСА_1 , що були накладені постановами державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року, відомості про які містяться в записах про обтяження №308704 та №307662 від 11 березня 2013 року в Державному реєстрі речових прав.

1.2. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

1.3. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явились у судове засідання та не повідомили про своє ставлення до позову. Зі змісту довідок форми №20 (а.с.23, 24) вбачається, що відповідачі відсутні за останніми відомими місцями проживання. Ця обставина унеможливила вручення їм судових повісток. Тому на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи шляхом розміщення оголошень про їх виклики на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.38, 39, 51, 52). 

1.4. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Шилець А.Р. також не з`явився у судове засідання та обмежився поданням письмових пояснень (а.с.27-29), в яких він посилається на те, що ОСОБА_1 має право скасувати арешт її домоволодіння в порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову. Вона обрала неналежний спосіб захисту. Тому представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Шилець А.Р. просить суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення суду.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року (а.с.18-19) вбачається, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 23 липня 2025 року (а.с.20-21) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2025 року (а.с.48-49) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом набула право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 2 червня 2005 року (а.с.7), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8376641 від 19 вересня 2005 року (а.с.6) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №435755168 від 17 липня 2025 року (а.с.16).

3.2. 26 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 вересня 2014 року (а.с.8).

3.3. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №435751146 від 17 липня 2025 року (а.с.15) вбачається, що в Державному реєстрі речових прав містяться записи про обтяження №308704 та №307662 від 11 березня 2013 року. Зі змісту вказаних записів вбачається, що на все майно по АДРЕСА_1 був накладений арешт.

3.4. Спірні правовідносини регулюються главою 23 «Загальні положення про право власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України та розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження».

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

4.1. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд.

4.2. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

4.4. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4.5. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.6. Згідно з п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №435751146 від 17 липня 2025 року (а.с.15) вбачається, що арешти на все майно по АДРЕСА_1 були накладені на підставі постанов державних виконавців Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року у виконавчих провадженнях №35797405 та №35797592. Зі змісту листа начальника Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) №84235 від 9 червня 2025 року (а.с.10) та інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 14 травня 2025 року (а.с.11, 44) вбачається, що боржником у виконавчому провадженні №35797405 був ОСОБА_2 , а боржником у виконавчому провадженні №35797592 – ОСОБА_3 . Позивач ніколи не брав участь у вказаних виконавчих провадженнях, тим більше в якості боржника. Ці обставини свідчать про те, що оспорюванні обтяження безпідставно обмежують ОСОБА_1 у праві розпоряджатись її домоволодінням.

5.2. Як вбачається з ч.1 ст.447 ЦПК України, зі скаргою на рішення, дії або бездіяль-ність державного виконавця мають право звернутись до суду лише сторони виконавчого провадження (стягувач та боржник). У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не була стороною у виконавчих провадженнях №35797405 та №35797592, вона не має право оскаржувати постанови державних виконавців Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року. Тому довід представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Шильця А.Р. про те, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту речового права, підлягає критичній оцінці.

5.3. Очевидно, що арешт домоволодіння по АДРЕСА_1 є втручанням держави у право позивача на мирне володіння його майном. Таке втручання є абсолютно невиправданим та навіть свавільним, оскільки воно не ґрунтується на законі та суперечить суспільному інтересу, що полягає у забезпеченні законному власнику володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Тому відмова у задоволенні позову призведе лише до поглиблення порушення невід`ємних гарантій, передбачених п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

5.4. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення речових прав позивача належить зняти арешти з домоволодіння по АДРЕСА_1 , що були накладені постановами державних виконавців Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 18 лютого 2013 року, відомості про які містяться в записах про обтяження №308704 та №307662 від 11 березня 2013 року в Державному реєстрі речових прав.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №2514819608 від 18 липня 2025 року (а.с.17). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

6.3. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок (1211,20 : 2).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про зняття арештів з домоволодіння задовольнити.

Зняти арешти з домоволодіння по АДРЕСА_1 , що були накладені постановами державного виконавця Бориспільського міськ-районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 лютого 2013 року, відомості про який містяться в записах про обтяження №308704 та №307662 від 11 березня 2013 року в Державному реєстрі речових прав.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Повний текст рішення суду складений 5 січня 2026 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду        Є.О.Борець