ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4761/25  Номер провадження 22-ц/814/1689/26	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Грицак А.Я.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Борзовець Олександра Володимировича 

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2025 року, ухвалене суддею Зуб Т. О., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2025 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила суд: - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткові витрати на дитину у розмірі 18 680 грн – половина тих коштів, які витратила позивач на лікування дитини; - збільшити розмір щомісячних аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 5 000 грн у зв`язку із виявленими у дитини захворюваннями, що супроводжуються постійними витратами позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31.05.2022 шлюб між сторонами був розірваний та з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. У спільного сина сторін діагностовано деструктивну форму флюорозу з сильним руйнуванням емалі зубів, а також виражену крихкість зубної емалі, що потребує постійного стоматологічного нагляду та лікування, у зв`язку з чим виникають додаткові витрати на відновлення усіх зубів. За період 2024-2025 було витрачено на лікування 16 760,00 грн. Також, у неповнолітнього ОСОБА_3 у 2023 було діагностовано прогресуючу міопію середнього ступеню з астигматизмом обох очей, у зв`язку з чим йому була призначена відповідна терапія. У зв`язку з лікуванням очей дитини, у 2025 ОСОБА_2 було витрачено близько 20 000,00 грн. Відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати половину витрат на лікування сина.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 18 505 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , додаткові витрати позивач понесла у розмірі 37 010,00 грн у зв`язку з необхідним лікуванням дитини, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 18 505,00 грн.Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років), який станом на 2025 згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025» становить 3 196 грн, а відповідач сплачує аліменти щомісячно у розмірі 3 015,00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Борзовець О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину.

Апеляційна скарга мотивована тим, щодля визначення додаткових витрат доцільними та такими, що дійсно необхідні для дитини, особа, яка понесла відповідні витрати, мала надати достатні та переконливі докази понесення таких витрат. На переконання відповідача, такі докази відсутні. Зокрема, під час розгляду справи в суді першої інстанції наголошувалося на тому, що позивач не довела належним чином невідворотність понесення додаткових витрат. Саме по собі лікування зубів та лікування очей не є додатковими витратами. Додаткові витрати у зв`язку з хворобою можуть включати витрати на ліки, спеціальний догляд, лікування протезування, додаткове харчування, санаторно-курортне лікування та засоюи пересування. Ці витрати можуть виникати у випадках, коли людина або її дитина потребують особливого догляду через тяжку хворобу, інвалідність чи немічність. Стосовно двох квитанції по 9 000 грн, долучених до позовної заяви, зверталася увага, що не є зрозумілим, кому саме і які саме надавалися послуги. Тобто, з наведених квитанцій неможливо встановити, що вони були видані за наслідком звернення позивача через необхідність надати кваліфіковану медичну допомогу саме сину. А періодичність квитанцій в декілька днів створюють обгрунтовані сумніви у чинності таких квитанцій, їх реальності та, відповідно, взагалі наводить на думку введення суд в оману. Позивач зверталася до ФОПів, а не в лікарню, з якою укладено декларацію. У ФОПів завжди ціни завищені, а рівень акредитації лікаря в багатьох випадках є нижчим. Дана поведінка позивача наводить на думку, що вона не потребує додаткової фінансової допомоги. Отже, саме позивач зобов`язана довести чітку необхідність у понесенні додаткових витрат на лікування хвороб дитини, в свою чергу захворювання мають бути тяжкими, а дитина потребувати особливого догляду. Саме на позивача покладається тягар доказування у вказаній категорії справ, однак позивач не довела належним чином реальність понесення додаткових витрат, адже фактично було додано лише низку квитанцій із нечіткими, розмитими даними, які не можна належним чином ідентифікувати та зробити висновок, що вони були видані саме внаслідок надання медичної допомоги сину сторін. При цьому, в межах розгляду справи відповідачем було надано підтвердження погіршення матеріального становища, підтверджено належними доказами відсутність стабільного місця роботи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 від 24.05.2012 (а.с. 7). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31.05.2022 шлюб між сторонами розірваний та з відповідача на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн (а.с. 8-11).

Як зазначає ОСОБА_2 , у сина сторін діагностовано деструктивну форму флюорозу з сильним руйнуванням емалі зубів, а також виражену крихкість зубної емалі, що потребує постійного стоматологічного нагляду та лікування, у зв`язку з чим виникають додаткові витрати на відновлення усіх зубів. За період 2024-2025 було витрачено на лікування 16 760,00 грн. 

Також у неповнолітнього ОСОБА_3 у 2023 було діагностовано прогресуючу міопію середнього ступеню з астигматизмом обох очей, у зв`язку з чим йому була призначена відповідна терапія. Як зазначає ОСОБА_2 , у зв`язку з лікуванням очей дитини у 2025 нею було витрачено близько 20 000,00 грн. 
Згідно консультаційних висновків спеціаліста ТОВ «Медичний центр «Світогляд», малолітньому ОСОБА_3 був встановлений діагноз: прогресуюча міопія середнього ступеня з астигматизмом обох очей, алергічний конюктивіт (а.с. 12-13, 14-15), міопія середнього ступеню з астигматизмом, стан рефракційної терапії ОКЛ обох очей (а.с. 16) та рекомендована рефракційна терапія ортокератологічними (нічними) лінзами.

Згідно фіскальних чеків від 09.09.2025 та від 03.10.2025 ОСОБА_2 була здійснена оплата на загальну суму 18 000,00 грн за ортокератологічні лінзи (а.с. 17) та за відповідні очні офтальмологічні розчини на загальну суму 2 250,00 грн (а.с 18-20).

Крім цього, згідно довідки лікаря-стоматолога малолітній ОСОБА_3 , потребує постійного стоматологічного нагляду, оскільки страждає на найтяжчу стадію захворювання зубів з сильним руйнуванням емалі аж до дентину-деструктивну форму флюорозу, також має виражену крихкість зубів (а.с. 21).

Згідно актів приймання наданих послуг, фіскальних чеків та рахунків за оплату послуг, ОСОБА_2 сплатила стоматологічне лікування дитини на загальну суму 16 760,00 грн (а.с. 22-29), а всього згідно наданих суду доказів позивачем було сплачено 37 010,00 грн.

Враховуючи, що витрати позивача на лікування дитини є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами і стаття 185 СК України встановлює обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною – хворобою дитини.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги №01 від 17.11.2025 (а.с. 45-47), акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 43 зворт), вартість витрат на правову допомогу складає 10 000,00 грн.

Виходячи з конкретних обставин даної справи, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача (неналежне виконання обов`язку щодо сплати додаткових витрат на утримання дитини), враховуючи підстави звернення ОСОБА_2 з вказаним позовом, розмір отримуваних нею щомісячно аліментів та розмір додаткових щомісячних витрат на лікування дитини, тому відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції покладає на відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи у суді першої інстанції, незалежно від результатів вирішення спору.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №749/106/17 (провадження №6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №643/11742/16-ц (провадження №61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №201/15248/16-ц, від 25.03.2020 у справі №165/2594/17 (провадження №61-44526св18).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.05.2018 у справі №61-15690св18.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Тобто, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Згідно положень статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Положення статті 192 Сімейного кодексу України, регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині першій статті 192 Сімейного кодексу України, наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до вимог частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно приписів ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому, суд враховує практику Верховного Суду у наведеній вище постанові від 22.03.2023 у справі №758/6113/19, в якій Верховний Суд при перегляді справи в касаційному порядку, зокрема про стягнення аліментів і додаткових витрат, дійшов висновку не присуджувати відповідачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні всі її витрати на професійну правову допомогу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткових витрат на дитину у розмірі 18 680 грн – половина тих коштів, які витратила позивач на лікування дитини; - збільшення розміру щомісячних аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 5 000 грн у зв`язку із виявленими у дитини захворюваннями, що супроводжуються постійними витратами позивача.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12.12.2019 у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08.12.2021 у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991 держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 – батько, ОСОБА_2 – мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , зареєстроване та видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Машівського районного управління юстиції Полтавської області 24.05.2012 (а.с. 7).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31.05.2022 у справі №545/1188/22 позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.10.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №100, свідоцтво серії НОМЕР_3 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів проводити, починаючи з дати подачі позову до суду, а саме з 27.04.2022 (а.с. 8-11).

Згідно консультаційних висновків спеціаліста ТОВ «Медичний центр «Світогляд» №037795 від 03.09.2023, №037795 від 08.06.2024, №37692 від 09.09.2025 малолітньому ОСОБА_3 був встановлений діагноз: прогресуюча міопія середнього ступеня з астигматизмом обох очей, алергічний конюктивіт (а.с. 12-13, 14-15), міопія середнього ступеню з астигматизмом, стан рефракційної терапії ОКЛ обох очей (а.с. 16) та рекомендована рефракційна терапія ортокератологічними (нічними) лінзами.

Згідно фіскальних чеків від 09.09.2025 та від 03.10.2025 ОСОБА_2 була здійснена оплата на загальну суму 18 000,00 грн за ортокератологічні лінзи (а.с. 17) та за відповідні очні офтальмологічні розчини на загальну суму 2 250,00 грн (а.с. 18-20).

Крім цього, згідно довідки лікаря-стоматолога ОСОБА_4 від 28.01.2021, малолітній ОСОБА_3 потребує постійного стоматологічного нагляду, оскільки страждає на найтяжчу стадію захворювання зубів з сильним руйнуванням емалі аж до дентину-деструктивну форму флюорозу, також має виражену крихкість зубів (а.с. 21).

Згідно актів приймання наданих послуг, фіскальних чеків та рахунків за оплату послуг, ОСОБА_2 сплатила стоматологічне лікування дитини на загальну суму 16 760,00 грн (а.с. 22-29).

Загальний розмір витрат, які понесені позивачем, складають 37 010,00 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що витрати позивача на лікування дитини є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами і стаття 185СК України встановлює обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, тому є необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною – хворобою дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено понесення додаткових витрат на дитину, то ці доводи не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Борзовець Олександра Володимировича – залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов