Справа № 517/85/26
Провадження № 3/517/46/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Тростенюк В.А., за участю секретаря Грабової І.Г., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

До Захарівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 561399 від 07 січня 2026 року та матеріалів справи встановлено, що 07 січня 2026 року біля 19 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 , по вул. Вишневій, в с. Перехрестове Роздільнянського району Одеської області, керував мотоциклом «МТ-10», без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нечітка вимова, порушення координації руху, почервоніння обличчя та очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою та проведення медичного огляду у лікарні ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на нагрудну камеру. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у скоєнні вчиненого йому правопорушення не визнав та пояснив, що 07 січня 2026 року мотоциклом «МТ-10» він не керував та в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Розбіжність його пояснень в судовому засіданні з його поясненнями на відеофайлах, наявних на диску в матеріалах справи вказав, що 07 січня 2026 року при спілкуванні з поліцейськими ОСОБА_1 розхвилювався, тому надав усні неправдиві пояснення про те, що він керував транспортним засобом, а саме мотоциклом «МТ-10» та перебував в стані алкогольного сп`яніння. Просив закрити провадження по даній справі.
Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні надав заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в якому просив визнати незаконними дії старшого сержанта поліції ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Атаманюка Дениса Олександровича відносно нього та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заперечення мотивоване тим, що 07.01.2026 р. близько 20 годин 00 хвилин ОСОБА_1 дійсно розмовляв з працівниками поліції, щодо недопустимості керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння біля свого місця проживання. Однак повністю заперечує факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Під час вказаної розмови транспортний засіб, що вказаний у протоколі був на подвір`ї його домоволодіння, а не на дорозі, поліцейськими не було здійснено зупинку ОСОБА_1 під час руху транспортним засобом.
Доказів керування ним транспортним засобом, який вказаний в протоколі до матеріалів справи не долучено.
На підтвердження вини до матеріалів справи долучено відеозапис, який було ОСОБА_1 переглянуто, однак даний запис не може бути доказом по справі. На доданому відео зафіксовано розмову, а не факт вчинення правопорушення, тобто факт керування ним мотоциклом МТ-10, як вказано в протоколі серії НОМЕР_1 . Долучене відео також не дає можливості ідентифікувати осіб на відео. Крім того, на відео декілька разів вказується на факт здійснення відеофіксації, однак не озвучено прізвище поліцейського, що здійснює цей запис та не зафіксовано процес складення протоколу. ОСОБА_1 не підтверджує факт повноти фіксації розмови, оскільки під час розмови з поліцейським він вказував, що наразі він не керує жодним транспортним засобом, однак цих слів не зафіксовано. Оскільки відео, що додано до матеріалів справи складається з 3 елементів запису, а не суцільного запису, як того вимагає Інструкція, вважає такий доказ неналежним.
У матеріалах справи міститься довідка про те, що ОСОБА_1 не має у власності жодного транспорту та мотоцикла МТ, однак у протоколі вказано, що транспортний засіб МТ-10 є його власністю. Таким чином обставина, належності чи неналежності ОСОБА_1 транспортного засобу не перевірена належним чином та ставить під сумнів існування такої обставини. У матеріалах справи долучено фото мотоцикла та інформацію про технічні характеристики мотоцикл «Днепр», однак за даним фото неможливо встановити вид транспортного засобу та його марку, тому інформація з пошукової системи в інтернеті не може бути доказом наявності та керування ним вказаним мотоциклом.
Поліцейським у його присутності не було складено протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, що є порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. ОСОБА_1 не було ознайомлено з правами та обов`язками як особи що притягується до відповідальності, що підтверджується доданим відео, що свідчить про недотримання поліцейським ст. 256 КУпАП.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис, запис в протоколі зроблено поліцейський за відсутності такої відмови, оскільки про складення протоколу ОСОБА_1 не знав та не зафіксовано поліцейським пропозиція щодо підписання будь якого документу.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. Оскільки у його присутності не було складено протокол та він не мав можливості надати письмові пояснення та зауваження до змісту протоколу.
Тому вважає, що наданими до суду матеріалами справи про вчинення адміністративного правопорушення не доведено подію та склад правопорушення.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи свідчення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його письмові заперечення, суд розцінює їх як захисну позицію з метою уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Суд, роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП, заслухавши його пояснення, дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 561399 від 07 січня 2026 року, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.01.2026 року; довідкою Відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 24 січня 2026 року № 67.2/512 та диском із записом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З дослідженого у судовому засіданні відеодиску вбачається, що 07 січня 2026 року при спілкуванні ОСОБА_1 з поліцейськими на місці зупинки, ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «МТ-10» в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому пояснює, що того дня вживав алкогольні напої та керував даним мотоциклом, оскільки у нього була нагальна потреба у пересуванні транспортним засобом. На вимогу працівників поліції пройти тест на газоаналізаторі Alcotest Drager або пройти медичне обстеження в закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння, правопорушник відмовився під запис на нагрудну камеру «Bodu Cam».
Отже, відеозаписи розпочинаються з моменту початку виконання поліцейськими своїх службових обов`язків, на них зафіксовано, як поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовляється. Відеозапис складається з декількох фрагментів, які в цілому відображають послідовність дій поліцейських. Зокрема, зафіксована процедура відмови ОСОБА_1 від проходження тесту на газоаналізаторі Alcotest Drager та медичного обстеження в закладі охорони здоров`я, а також послідовність дій, що до їхнього спілкування ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису ОСОБА_1 не надано.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. У судді відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно статті 9КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно п.п. «а» п.2.5. ПДР визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 1.1 ПДР України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають оглядові на стан алкогольного сп`яніння , який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я , який здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при розгляді даної справи, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП, передбачено відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В абзаці четвертому пункту 28 Постанови № 14 ВСУ роз`яснив, що оплатне вилучення транспортного засобу може бути і є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність частиною шостою статті 121, частинами другою та третьою статті 130 КУпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладений в постанові від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 (провадження №51-944 кмо 23), суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту або в таких порушеннях, вчинених у стані сп`яніння, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами тому як створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода.
З урахуванням обставин справи, суд вважає доведену вину порушника у вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддає її адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставини, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлені.
З урахуванням викладеного, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП та з позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 665, 60 грн., сплата якого передбачена п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 33, 34, 35, ч. 1 ст. 130, 245, 278, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Згідно ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У випадку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, накладеного на нього, тобто 34 000 грн., що передбачено ст. 308 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова може бути пред`явлена до виконання на протязі трьох місяців з дня її винесення.

Суддя: