Дата документу 10.04.2026 
Справа № 334/2185/26
Провадження № 3/334/731/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює оператором в Концерні «Міські теплові мережі», РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
01 березня 2026 року о 06-40 годині за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Петра Сагайдачного, біля буд. 5, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконувала законну вимогу інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 2 полку УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Шахно А.В., яка перебувала під час виконання службових обов`язків, а саме: не перешкоджати адміністративному затриманню громадянина ОСОБА_2 , залишити визначене місце для забезпечення публічної безпеки, що передбачено ч.1 ст. 36 ЗУ «Про Національну поліцію України», що виражалось в хапанні за формений одяг, чим вчинила правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП. 
Дане правопорушення зафіксоване у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 088928 від 01.03.2026 року.
ОСОБА_1 08.04.2026 року подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що вину визнає в повному обсязі, просить накласти на неї мінімальний штраф.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі « Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Санкція ст. 185 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів Європейського суду з прав людини, притаманних кримінальному провадженню.
Так, ст. 185 КпАП України передбачена адміністративна відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.
З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Диспозиція ст. 185 КУпАП містить два різні складу правопорушення. Перший склад, це «злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків», тобто відповідальність має наставити за невиконання кожного розпорядження чи вимоги поліцейського, якщо вони законні та пред`являються при виконанні ними службових обов`язків. Другий же склад правопорушення, це «вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку».
Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, , яке випливає з прав працівника поліції, визначених у Законі України "Про Національну поліцію". Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.
Згідно з положеннями ст.185 КУпАП і роз`ясненнями, даними пунктах 7,17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року №8 (зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 р. №12) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», передбачений зазначеною статтею склад правопорушення наявний, якщо не виконуються законні розпорядження або вимога працівників міліції чи іншої названої в цій статті особи, що бере участь в охороні громадського порядку, тобто такі, що ґрунтуються на законі і пред`явлені при виконанні зазначеними особами обов`язків по охороні громадського порядку.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 088928 від 01.03.2026 року, вбачається, що 01.03.2026 року о 06-40 годині ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Вина ОСОБА_1  підтверджується зібраними в порядку ст. 251 КУпАП та дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення АА № 088928 від 01.03.2026 року (а.с.1); рапортом командира взводу 1 роти 3 батальйону 2 полку УПП в Запорізькій області ДПП капітана поліції від 01.03.2026 року (а.с.2); витягом з бази даних «АРМОР» (а.с.3).
Вказані докази узгоджуються звідеозаписом з нагрудних камер поліцейських, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №088928 від 01.03.2026 року.
При наданні оцінки відео-файлам переглянутим в судовому засіданні, суд бере до уваги, що вимоги працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - та мають бути законодавчо обґрунтовані, що було встановлено на дослідженому файлі.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку та узгоджуються між собою, а тому суд бере їх до уваги.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, « Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, та «Леванте проти Латвії » від 07 листопада 2002 року неодноразово вказувалось, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення Європейського суду з прав людини «Надточій проти України» (рішення від 15 травня 2008 року, заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Вважаю, що наведені вище докази, що містяться в матеріалах провадження,отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та допустимості.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1  вчинила правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП. 
При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд згідно з вимогами ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність судом не встановлено.
Враховуючи викладене, майновий стан правопорушника, обставини вчинення адміністративного правопорушення, вважаю, що адміністративне стягнення у виді штрафу, встановлене санкцією ст. 185 КУпАП, буде достатнім для виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України та поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню ним нових правопорушень.
В порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 126, 185, 283-285 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136,00 гривень (сто тридцять шість гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Роз`яснити, що штраф має бути сплачений особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в установу банку України не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу та судового збору у вказаний термін, постанова буде направлена до органу державної виконавчої служби для організації примусового виконання в порядку, встановленому законом.
Роз`яснити, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у випадку примусового виконання даної постанови, з правопорушника підлягає стягненню штраф, визначений даною постановою, у подвійному розмірі.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Коломаренко К. А.